Scenár stálej expozície Červeného kláštora 

(1) – Vstupná miestnosť
Stavebno-historický vývin kláštora
Texty, popisky (modrá farba), ilustrácie
BANNER
Text k stavebnému vývoju kartuziánskeho kláštora
Stavebný vývoj kláštora za čias kartuziánov (1320 – 1563)
Výstavba kartuziánskeho kláštora sa začala po roku 1320 a trvala desiatky rokov. Výsledkom týchto stavebných aktivít v 14. storočí bolo vybudovanie dvoch častí kláštorného areálu – horného a dolného. Hornému kláštoru dominoval súbor mníšskych ciel so záhradkami, vystavaných po obvode veľkého dvora. Tieto boli prostredníctvom veľkej krížovej chodby poprepájané s najdôležitejšími objektami kláštora – kostolom a kapitulnou sieňou. Z kostola sa dalo prejsť do malej krížovej chodby, na ktorú stavebne nadväzoval refektár (jedáleň). Uvedené časti kláštora vytvárali uzavretý priestor (tzv. klauzura), v ktorom pátri prežili väčšinu svojho života. Časovo najnáročnejším stavebným počinom bolo budovanie kostola, realizované od obdobia okolo roku 1360.
Ďalšie vystavané priestory kláštora v 14. storočí slúžili na zabezpečenie každodenných potrieb mníšskej komunity (mlyn, kuchyňa) a obytnej funkcie pre frátrov (konvent), hostí či pocestných (hosťovský dom). Dolnému kláštoru dominoval veľký hospodársky objekt, v ktorom sa nachádzali sýpky, stajne a dielne. Celý kláštorný areál bol obohnaný hradbou. Na začiatku tridsiatych rokov 15. storočia ho vyplienili husiti. Od 60. rokov 15. storočia do začiatku 16. storočia realizovali kartuziáni obnovné práce, počas ktorých bol prebudovaný refektár, konvent a vystavalo sa nové nádvorie s hospodárskym objektom (stajne, sýpky). Dodnes zachovaná gotická architektúra kláštora reprezentuje výlučne obdobie, keď tu pôsobili kartuziáni.                   

1, pôdorysné riešenie kartuziánskeho kláštora (na základe archeologických podkladov, podľa M. Slivku, 2008)

▶INTERAKTÍVNY PRVOK: MAPPING NA 3D krajinný reliéf z dreva (cca 2,5 x 3 m „stôl“) na podstavci & PROJEKCIA NA STENY V POZADÍ

Účelom je pre návštevníka jednoduchou a zrozumiteľnou formou priblížiť stavebno–historický vývin kláštora na horizontálnej ploche a doplňujúce, vysvetľujúce informácie na vertikálnej ploche stien prostredníctvom mappingu a animácie. V slučke sa opakujúca produkcia je ozvučená, rozprávač komentuje dianie na horizontálnej a vertikálnej ploche a trvá približne 5 – 6 minút. 
Stôl bude umiestnený v ľavom rohu oproti vstupným dverám. Budovanie jednotlivých častí kláštorného areálu v čase by malo byť riešené pomocou integrovaného mechanizmu na vysúvanie a zasúvanie plôch jednotlivých konštrukcií budov kláštora. Ako podklad slúžia pôdorysy, plány a mapy kláštora ako aj spracované dejiny architektonicko-stavebného vývoja. Mapping na stôl bude postupne zobrazovať animácie – ako sa vyvíjal kláštor samotný, jeho areál a blízke okolie, v kontexte s vybranými dejinnými zlomami – významnými udalosťami, ktoré sa tu odohrali.
Projekcia na vertikálnej ploche  v tvare písmena „V“ na pozadí stola doplní vývin v podobe príbehu – formou ilustrácií, animácií, približujúcich každodennosťmníchov v kláštore v jednotlivých obdobiach:  od čias príchodu Kartuziánov, cez budovanie kláštora, ich odchod, etapu bez mníšskeho rádu a neskôr príchod Kamaldulov a ich zásahy do kláštora a hlavný predstavitelia, ich opustenie kláštora až po jeho osudy v 20 stor. &  obnovu a súčasnosť. Všetko doplnené náležitými časovými údajmi.

Na ploche 3D krajinného reliéfu z dreva (cca 2,5 x 3 metre) prezentovať pôdorys kartuziánskeho kláštora. Pôdorys spracovať na základe pôdorysu P. Glosa.
Pri prezentovaní pôdorysu kláštora vyznačiť jednotlivé jeho časti číslicami a vyčleniť na prezentačnej ploche miesto pre umiestnenie legendy (popisu) v troch jazykoch – slovenskom, anglickom a poľskom, prípadne vytvoriť systém, na základe ktorého by bolo možné vysvietiť (označiť) konkrétnu časť pôdorysu na ploche.  
Viď pôdorys č. 1 v prílohe ilustrácií
Legenda k pôdorysu, resp. trojrozmernej rekonštrukcii kláštora
Popis jednotlivých častí kláštora kartuziánov
1, kostol
2, kapitulná sieň
3, sakristia
4, malá krížová chodba
5, rajský dvor
6, refektár
7, konvent (kuchyňa)
8, veľká krížová chodba
9, mníšske domčeky (14)
10, záhradky (14)
11, cintorín
12, studňa
13, mlyn
14, hospic – útulok pre pocestných
15, obvodová hradba 
16, vstup do druhého hospodárskeho nádvoria
17, hospodársky objekt (sýpky, stajne, dielne)
18, vstup do prvého hospodárskeho nádvoria
19, hospodársky objekt (sýpky, stajne)

2, ideálna rekonštrukcia, axonometria alebo trojrozmernú rekonštrukcia kartuziánskeho kláštora (na základe podkladov P. Glosa – 1520, 2020 – viď príloha č. 1) 
Na ploche 3D krajinného reliéfu z dreva (cca 2,5 x 3 metre) odprezentovať ideálnu rekonštrukciu kartuziánskeho kláštora. Spracovať ju treba na základe pôdorysu P. Glosa (2020 – 1520) – viď príloha č. 1  
Viď axonometria č. 2 v prílohe ilustrácií (iba ako vzor, je potrebné vytvoriť axonometriu alebo trojrozmernú rekonštrukciu nanovo podľa pôdorysu P. Glosa (2020) – viď príloha č. 1 
Stavebný vývoj kláštora v rokoch 1563 – 1710
	Zo svetských majiteľov kláštora jeho ďalšiu výstavbu iniciovala rodina Rákoczy. Tieto stavebné aktivity dokumentovali dve tabule z rokov 1630 (Pavol Rákoczy) a 1637 (Anna Pethe). Kláštorný komplex bol rozšírený o trakt pri západnom múre, ktorý časom získal názov Rakocianus. Spevnili a zvýšili sa obranné múry, ktoré boli zakončené cimburím. Priestory kláštora sa upravili na obytné účely, no pôvodné mníšske domčeky sa postupne zmenili na ruiny.     
3, pôdorysné riešenie kamaldulského kláštora (spracovať na základe archívnych podkladov z Budapešti z roku 1782). Delineatio Rubri Claustri in Valle Lechnics Siti ...; Der Gr... [S 12 - Div. VIII. - No. 249:1-5.]
Na ploche 3D krajinného reliéfu z dreva (cca 2,5 x 3 metre) prezentovať pôdorys kamaldulského kláštora. 
Viď ilustrácia č. 3 v prílohe
Stavebný vývoj kláštora za čias kamaldulov (1710 – 1782)
	Po prevzatí kláštora kamaldulmi sa realizovala výstavba nových mníšskych domčekov, v roku 1719 päť, v ďalších rokoch rovnaký počet, teda celkovo desať. Rozsiahla baroková prestavba (obnova) sa týkala všetkých dovtedy stojacich častí kláštora. Renovácia kostola sa zavŕšila v roku 1746 a v roku 1750 pribudla veža, zakončená baňatou helmou. Okolo roku 1754 sa uskutočnila prestavba hospodárskych nádvorí pod vedením staviteľa Ondreja Klena. Rozsah veľkolepej prestavby kláštora z čias kamaldulov dokumentuje popis z roku 1782.
Popis jednotlivých častí kláštora podľa plánu z roku 1782
1, miestnosť služobníctva
2, vozovňa
3, stajňa
4, kováčska dielňa
5, miestnosť pivovarníka
6, pivovar
7, sklad sladu
8, dve sýpky
9, miestnosť dverníka/h. miestnosť prokurátora – hospodárskeho správcu
10, stajňa s miestnosťou pohoniča/h. miestnosť správcu
11, stajňa/h. chodba
12, trakt Rakocianus, miestnosť stolára/h. miestnosť provizora – správcu  
13, pekáreň s miestnosťou pekára, pekárenská pec/ h. dve miestnosti
14, hosťovský dom, miestnosť frátra – služobníka/ h. miestnosť – tzv. veľká hosťovská izba
15, sklad
16, vstup do pivnice/ h. miestnosť – tzv. malá hosťovská izba
17, miestnosť frátra, ktorý dohliadal na kláštorné zásoby potravín
18, miestnosť/ h. dve miestnosti nazývané Capiana
19, záchod
20, refektár/h. miestnosť
21, komôrka
22, kuchyňa
23, dve špajze/h. komôrka ránhojiča, lekáreň, komôrka a kaplnka pre chorých
24, kostol
25, veža s archívom
26, kapitulná sieň
27, sakristia
28, malá svätyňa
29, vstupný priestor do kostola
30, desať mníšskych ciel, desať záhradiek
31, nový jednoposchodový trakt, nedokončený
32, kaplnka
33, miestnosť na spôsob sakristie
34, umyváreň
35, miestnosť
36, mlyn 
37, kaplnka pre pocestných, resp. ženy
38, socha Najsvätejšej Trojice

4, ideálna rekonštrukcia, axonometria alebo trojrozmerná rekonštrukcia kamaldulského kláštora (spracovať na základe archívnych podkladov z Budapešti z roku 1782). Delineatio Rubri Claustri in Valle Lechnics Siti ...; Der Gr... [S 12 - Div. VIII. - No. 249:1-5.] Je žiaduca konzultácia realizátora ideálnej rekonštrukcie s autorom scenára počas jej tvorby.  
Viď ilustrácia č. 4 v prílohe

Prerozprávanie stavebného vývoja kláštora (podklad pre prezentáciu stavebného vývoja v prvej miestnosti) 

Kartuziáni začali s výstavbou svojho kláštora pri Dunajci pod Tromi korunami v dvadsiatych rokoch 14. storočia. Stavbu riadil prior Ján, ktorého na miesto vyslal prior Martin zo Skaly útočišťa. Spočiatku sa vybudovali provizórne drevené objekty. Následne pristúpili kartuziáni k výstavbe kamenného kláštora. Z roku 1344 sa zachoval záznam, že prior Ján a jeho rehoľní bratia z väčšej časti rozostavali, no ešte nedokončili kamenný kláštor. V tomto čase sa budovali mníšske domčeky (9), ktoré obývali pátri a budova konventu (7), ktorú obývali frátri. Výstavba najvýznamnejšieho kláštorného objektu – kostola (1) sa realizovala od roku 1360 a zavŕšila koncom 14. storočia. Kostol vystavali bez veže a bočných lodí ako to bolo typické pre kartuziánske kostoly. V rokoch 1431 a 1433 sa kláštor stal cieľom plienenia husitov. Stabilizácia pomerov v kláštore nastala až po potlačení bratríckeho hnutia, od šesťdesiatych rokov 15. storočia. Obnovné práce trvali do prvých desaťročí 16. storočia. V tomto období došlo k prestavbe refektára (6), konventu (7), hospodárskeho nádvoria (16, 17) a výstavbe nového hospodárskeho nádvoria (18, 19). 

Prezentácia na 3D krajinnom reliéfe:
P. Glos – 2020 – stav k roku 1520 – postupne vysvietiť, resp. označiť objekty spomínané v texte podľa uvedených  čísel 

Od roku 1563 do začiatku 18. storočia kláštor neobývali mnísi. Zo svetských majiteľov sa výraznejšie na stavebnom vývoji zapísala iba rodina Rákoczy, a to v tridsiatych rokoch 17. storočia. Rodina kláštor využívala ako svoju rezidenciu v opevnenom areáli. V uvedenom čase bol vystavaný objekt nazývaný Rakocianus. Prestavali a spevnili sa obranné múry, no mníšske domčeky sa zmenili na ruiny. 

Prezentácia na 3D krajinnom reliéfe:
P. Glos – 2020 – stav k roku 1640 
Poznámka: Ide v zásade o rovnaký pôdorys ako z roku 1520, teda stačí iba upraviť podklad z roku 1520 a vyznačiť (doplniť) na ňom objekt Rakocianus. (viď príloha č. 2)

Po prevzatí kláštora sa realizovala jeho rozsiahla baroková prestavba. V roku 1719 bolo postavených 5 mníšskych domčekov a následne ďalších päť (30). Renováciou prešiel kostol, ktorá sa ukončila v roku 1747 (24). V jeho susedstve bola v roku 1750 vystavaná veža (25). Okolo roku 1754 sa uskutočnila prestavba hospodárskeho dvora a pristavalo sa ďalšie, druhé hospodárske nádvorie s novou vstupnou bránou. V 18. storočí nadobudol kláštor dnešnú podobu.        

Prezentácia na 3D krajinnom reliéfe:
Pôdorys z archívu v Budapešti z roku 1782 (No. 249:1) – postupne vysvietiť, resp. označiť objekty spomínané v texte podľa uvedených  čísel 
Poznámka: doporučujem pôdorys urobiť podľa archívu v Budapešti, keďže nekorešponduje celkom s pôdorysom Glos – 1780, 2020. Ak chceme umiestňovať presný popis, potrebujeme originálny pôdorys. 

Stav kláštora po odchode kamaldulov a jeho obnova 
	
	Po odchode kamaldulov začal kláštor postupne chátrať, keďže ho nový majiteľ (od roku 1820), gréckokatolícke biskupstvo v Prešove, nedokázal udržiavať v dobrom stave. Veľký požiar v roku 1907 situáciu ešte viac zhoršil. Obnova kláštora sa začala v roku 1956 a pokračuje aj v súčasnosti. 

Vyhotoviť a po obvode miestnosti umiestniť tri veľkoplošné bannery s nasledujúcimi ilustráciami:

ILUSTRÁCIA – plán z roku 1782 
Prvá ilustrácia (cca 100 – šírka x 200 cm – výška)  
Delineatio Rubri Claustri in Valle Lechnics Siti ...; Der Gr... [S 12 - Div. VIII. - No. 249:1.]
1, Popisok: 
Pôdorys Červeného kláštora na náčrte z roku 1782. Autor: Jozef Mattyasovszky z Dolných Matiašoviec (Liptov). Maďarský národný archív v Budapešti

ILUSTRÁCIA – plán z roku 1782 (b)
Druhá ilustrácia (cca 100 – výška x 200 cm – šírka) 
Delineatio Rubri Claustri in Valle Lechnics Siti ...; Der Gr... [S 12 - Div. VIII. - No. 249:2.] 
2, Popisok:
Pôdorys budov Červeného kláštora z roku 1782. Autor: Ján Textoris z Levoče. Maďarský národný archív v Budapešti  

ILUSTRÁCIA – mapa z roku 1769
Tretia ilustrácia (cca 70 – výška x 200 cm – šírka)
Mappa Von der an Pohlen verpfaendeten Herrschaft Lublau nebst denen XIII Staedten, BIXa677 sect.04 col. III, BIXa677 sect.03 col. III
3, Popisok
Dva mapové listy z vojenského mapovania Spiša z roku 1769 (Červený kláštor a jeho okolie). Vojenský archív vo Viedni

Rekapitulácia – 1. miestnosť
A, Interaktívny prvok: 3D KRAJINNÝ RELIÉF Z DREVA (cca 2,5 x 3 m) na podstavci – prezentovanie pôdorysu a axonometrie, resp. trojrozmernej rekonštrukcie kartuziánskeho kláštora, prezentovanie pôdorysu a axonometrie, resp. trojrozmernej rekonštrukcie kamaldulského kláštora, popis (podľa čísel) jednotlivých častí kartuziánskeho kláštora, popis (podľa čísel) jednotlivých častí kamaldulského kláštora
B, ILUSTRÁCIE – 3x pre veľkoplošnú prezentáciu plánov a máp z Budapešti a Viedne
C, BANNER na umiestnenie textu k stavebnému vývoju kláštora (text v troch jazykoch), resp. popiskom (podľa čísel) kartuziánskeho a kamaldulského kláštora
 
(2) – Hosťovský dom – Úvodná (filmová) miestnosť 
Krátky film
Miestnosť upravená na časť s plochou na premietanie (kombinácia viacerých plátien na premietanie), časť na sedenie, ideálne pre cca 30 – 35 návštevníkov, premietacie zariadenie. ▶Premietanie na vopred definovanú projekčnú plochu, ktorá má atypický tvar – kombinácia viacerých projekčných plôch, ktoré budú extrudované do priestoru. 

Obsahom filmu by mali byť nasledujúce  zábery (1) a fakty (2): 
A, Spišská krajina 
1, pohľad z Braniska, prípadné letecký pohľad na Spišský hrad a celý priestor (Hornádska a Popradská kotlina) po Tatry
2, Správnym centrom Spišského komitátu, ktorý sa sformoval v 12. storočí, bol Spišský hrad, cirkevným Spišská Kapitula (sídlo spišských prepoštov, z ktorých jeden – Jakub v roku 1299 potvrdil založenie kartúzy na Skale útočišťa). Najmä v období po mongolskom vpáde (po roku 1241) prúdili na pozvanie kráľa Bela IV. do regiónu tisíce nemeckých osadníkov.
Vysvetlenie: Vznik prvej kartúzy v Uhorskom kráľovstve (Skala útočišťa – Kláštorisko, 1299) iniciovalo v roku 1299 Spoločenstvo spišských Sasov. Uvedeným faktom sa návštevník dostane do obrazu – historického kontextu príchodu prvých kartuziánov do Uhorského kráľovstva, konkrétne na Spiš, ktorý zasiahla rozsiahla kolonizačná vlna. Rehoľa kartuziánov sa veľkej obľube tešila najmä vo francúzsko-nemeckom prostredí.        
B, Kláštorisko – Slovenský raj     
1, pohľad na Slovenský raj – Kláštorisko (letecký záber na horské prostredie a ruinu kláštora, detaily z ruiny)
2, vznik prvej kartúzy v Uhorskom kráľovstve iniciovali na Spiši nemeckí osadníci. Na jej výstavbu bol vybraný priestor v horách Slovenského raja, kde sa počas mongolského vpádu (1241 – 1242) ukrývali Spišiaci.
Vysvetlenie: Ide o charakteristické lokovanie kartúzy, ktoré sa spravidla budovali na odľahlých miestach, mimo sídiel, v horách, keďže kartuziáni sa radia k najprísnejším reholiam západného kresťanského sveta a uplatňovali pustovnícky spôsob života (uzavretá komunita).   
C, Červený kláštor – Pieniny
1, pohľad na Pieniny – Dunajec – Červený kláštor (letecký záber, prípadne z Troch korún)
2, Vznik druhej kartúzy v Uhorskom kráľovstve inicioval príslušník jedného z dvoch najvýznamnejších šľachtických rodov Spiša v období stredoveku – páni z Veľkej Lomnice (Lomnickí), ktorí mali nemecký pôvod.
D, Veľká Lomnica 
1, pohľad na Veľkú Lomnicu – stredoveký kostol – rodové sídlo zakladateľa Červeného kláštora magistra Gallusa (Kokoša)
2,  zatiaľ čo vznik prvej kartúzy bol spoločnou iniciatívou nemeckej komunity na Spiši, vznik druhej kartúzy príslušníka popredného šľachtického rodu Spiša nemeckého pôvodu
E, Zamagurie
1, pohľad na priestor od Spišskej Magury po rieku Dunajec a Pieniny (letecký pohľad prípadne pohľad z hrebeňa Spišskej Magury)
2, predmetný priestor získal magister Gallus (Kokoš) na začiatku 14. storočia donáciou od kráľa Karola Róberta z Anjou, odvtedy sa tu uskutočňovalo zakladanie sídiel, keďže dovtedy s výnimkou Spišskej Starej Vsi bolo toto územie neosídlené. V období osídľovania tohto priestoru došlo aj k založeniu kartúzy v Červenom kláštore z iniciatívy magistra Gallusa (Kokoša), a to priamo na uhorsko-poľskej hranici. 
V dokumente by sa malo zdôrazniť, že kartuziánski mnísi pôsobili v oboch kláštoroch od 14. storočia do 16. storočia. Príslušníci prísnej, no inej rehole sa ešte raz do kláštora vrátili, a to v 18. storočí – kamalduli. To, že to bola práve kamaldulská rehoľa vyplývalo zo skutočnosti, že spôsob ich života bol zo všetkých reholí najbližší kartuziánom. Teda tento typ kláštora s pustovňami bol vhodný iba pre príslušníkov najprísnejších reholí západného kresťanského sveta. Kamalduli v Červenom kláštore pôsobili počas 18. storočia. To, že sa usadili v Červenom kláštore spôsobil fakt, že na rozdiel od Kláštoriska, kde bola v 16. storočí kartúza zámerne zbúraná, Červený kláštor sa čiastočne zachoval aj v čase, keď bol vo svetských rukách.    
Komentár: Výber záberov na viaceré časti Spišskej krajiny bol navrhnutý z toho dôvodu, aby návštevník získal prvé jasné, stručné a zrozumiteľné odpovede na otázky, ktoré sa týkajú vzniku objektu, do ktorého vstúpil:
Prečo vznikli prvé dve kartúzy v Uhorskom kráľovstve práve na Spiši?
Prečo sa ako prvé miesto výstavby kartúzy na Spiši vybralo Kláštorisko v Slovenskom raji?
Kto inicioval príchod prvých kartuziánov na Spiš?
Kto inicioval založenie druhej kartúzy na Spiši?
Prečo bola druhá kartúza umiestnená práve na Zamagurí?
V akom prostredí dochádzalo k zakladaniu kartúz a z akého dôvodu?
Prečo sa kamalduli usadili v 18. storočí práve v Červenom kláštore?

Textový podklad pre krátky film
Návrh nosných téz (textová časť) krátkeho filmu
	V stredovekej Európe sa príslušníci kartuziánskej rehole tešili veľkej úcte najmä vo francúzsko-nemeckom prostredí. Na území Spiša sa na podnet uhorského kráľa Bela IV. po mongolskom vpáde v roku 1241 usadili tisíce nemeckých osadníkov, aby sa podieľali na obnove kráľovstva. A boli to práve spišskí Sasi, ktorí v závere 13. storočia iniciovali založenie prvého kartuziánskeho kláštora v regióne na Skale útočišťa (dnes Kláštorisko v Slovenskom raji). Miesto na jeho výstavbu nebolo vybrané náhodne, keďže tu podľa tradície Spišiaci našli úkryt počas mongolského vpádu. Dokument o založení kláštora potvrdil v roku 1299 spišský prepošt Jakub na Spišskej kapitule. Výstavba prvej kartúzy sa začala na začiatku 14. storočia. Nedlho po založení kláštora na Skale útočišťa inicioval založenie druhej kartúzy v regióne príslušník šľachtického rodu nemeckého pôvodu – Gallus z Veľkej Lomnice. Spomínaný rod získal na začiatku 14. storočia rozsiahle územie medzi Spišskou Magurou a riekou Dunajec. V tomto období sa na Zamagurí rozvinula rozsiahla osídľovacia činnosť. Šľachtic Gallus sa v roku 1319 rozhodol podarovať kartuziánom zo Skaly útočišťa obec Lechnicu na založenie druhého kláštora. S týmto zámerom vyjadrila súhlasil Spišská kapitula i kráľ Karol Róbert. S jeho výstavbou sa začalo po roku 1320. Polohy oboch kartúz vykazujú spoločné črty. Kláštory tejto rehole sa zakladali spravidla v horskom prostredí, vzdialené od sídiel, aby mnísi mohli uplatňovať princípy prísneho pustovníckeho života. Kartuziáni pôsobili v Lechnici od 14. storočia do roku 1563. V súvislosti s reformáciou zanikli počas 16. storočia všetky kláštory v regióne. Na rozdiel od Skaly útočišťa, kde došlo k zámernému zbúraniu kláštora ešte v polovici 16. storočia, lechnický kláštor sa na istý čas dostal do svetských rúk. Keď sa v 18. storočí vytvorili podmienky pre obnovu mníšskeho života v Červenom kláštore, prichádzali do úvahy iba dve najprísnejšie rehole západného kresťanstva – kartuziáni a kamalduli. Nitriansky biskup Ladislav Mattiaszovszký v roku 1704 odkázal kláštor v Zamagurí kamaldulom. Tí ho prevzali v roku 1710. Rozhodnutie o vyslaní kamaldulov do Červeného kláštora ovplyvnila skutočnosť, že sa koncom 17. storočia usadili v bývalom benediktínskom kláštore na Zobore pri Nitre. Spomínaní mnísi pôsobili v Červenom kláštore do roku 1782. Od tých čias už kláštor nikdy neslúžil svojmu pôvodnému poslaniu. Zásluhou kartuziánov i kamaldulov bol Červený kláštor počas stáročí významným centrom náboženského a kultúrneho života na Spiši s početnými kontaktmi s okolitým svetom.  

Rekapitulácia – Úvodná (filmová) miestnosť (2)
A, premietacie plátna
B, miesta na sedenie pre 30 – 35 návštevníkov
C, premietacie zariadenie & ozvučenie

(3) – Refektár
Textová časť k refektáru (tri jazyky)
BANNER
Refektár
K priestorom, kde sa spoločne stretávala mníšska komunita, patril refektár (jedáleň), ktorý sa nachádzal v blízkosti kuchyne. Spoločné stravovanie sa uskutočňovalo iba počas nedieľ a sviatkov. Pôvodný refektár v časoch kartuziánov bol dlhší o priestor dnešnej chodby, ukončoval ho plochý strop a osvetľovali okná z juhu. Počas neskorogotickej prestavby v druhej polovici 15. storočia sa miestnosť zaklenula sieťovou rebrovou klenbou v troch poliach. 
VITRÍNA
Presklená vitrína na umiestnenie Kamaldulskej Biblie alebo jej faksimile / alternatívne uložená na refektárovom stole zo 16 storočia.
BANNER
Textová časť ku Kamaldulskej Biblii 
Kamaldulská Biblia (faksimile)
Pričinením kamaldulských mníchov v Červenom kláštore vznikli v polovici 18. storočia významné diela slovenského písomníctva, medzi ktorými vyniká prvý preklad Svätého písma do slovenčiny s názvom Swaté Biblia Slowénské aneb Pisma Swatého Částka I. (920 strán), Částka II. (600 strán). Celý korpus bol prepísaný neznámym pisateľom medzi 6. májom 1756 a 10. marcom 1759. Vznik tohto vzácneho diela je potrebné dať do súvisu s tunajším konštituovaním professoria – teologického učilišťa pre mladých kamaldulských pustovníkov v roku 1745. 

Popisok pre originál
Kamaldulská Biblia – prvý preklad Svätého písma do slovenčiny z polovice 18. storočia. Archív Arcibiskupského úradu v Trnave.           
Popisok pre faksimile
Faksimile Kamaldulskej Biblie – prvého prekladu Svätého písma do slovenčiny z polovice 18. storočia.
Ukážka textu z Kamaldulskej Biblie
Swaté Biblia Slowénské aneb Pisma Swatého Částka I Která w sebe obsahuje Starého Testamenta Zákon, a Zákona Historiu: Pět knih Moyžjssowých, Knihi Yózue, Yudikum, Ruth, Králowské, Paralipomenon, Ezdrassowe, Tobiassowe, Yudith, Ester, Yob, Žalmi Dawidowé, Knihi Prislow, Ekklesyastej, Pjsňe, Ssalomúnowé, Knihi Mudrosti, a Syrách.
Zákon skrze Moyžissa daň jest, milost, a práwda, skrze Yežysse Krysta stala sa.

Rekapitulácia – refektár 
A, presklená vitrína (Kamaldulská Biblia – faksimile, prípadne originál), alternatívne uloženie na refektárovom stole. 🔊🎧
Zvukový sprievodca (doplnkový text k refektáru)
Refektár
Dva svorníky klenby obsahujú písmená T (tau – forma kríža, tzv. egyptského, atribút sv. Antona pustovníka, patróna kláštora), resp. IHS (Iesus Homines Salvator – Ježiš, Spasiteľ ľudstva). Trojokno bolo vyhotovené z červených tvárnic. Nástenné maľby z obdobia po roku 1525 reprezentujú výjavy z pašiového cyklu – Nesenie kríža, Ukrižovanie, Modlitba v Getsemanskej záhrade a Bičovanie. Ich autor pravdepodobne vychádzal z grafík Albrechta Dürera. V časoch kamaldulov sa vľavo od vchodu nachádzala veľká pec na vykurovanie refektára. V celom kláštore sa nezachoval žiaden iný priestor, ktorý by v tak autentickej podobe reprezentoval jeho neskorogotickú architektúru.
Zvukový sprievodca (doplnkový text ku Kamaldulskej Biblii)
Kamaldulská Biblia
Približne v rovnakom období ako preklad Biblie vznikol aj Sylabus (konspekt) latinsko-slovenského slovníka (Syllabus Dictionarii Latino-slovenicus) s krátkymi gramatickými pravidlami, ktorý napísal páter Romuald Hadbavný, rodák zo spišských Machaloviec (dnes súčasť Jánoviec). Uvedené pravidlá slovenského jazyka sa dodržiavali aj počas prekladu Svätého písma. V súvislosti s dielami slovenského písomníctva, spätými s Červeným kláštorom treba zdôrazniť, že vyhotovenie prekladu Svätého písma i Latinsko-slovenského slovníka s gramatickými pravidlami slovenčiny sa udialo o takmer pol storočie skôr ako Anton Bernolák kodifikoval spisovnú slovenčinu. V texte prekladu sa používajú výrazy slovenskej hovorenej reči s výraznými západoslovenskými prvkami, ako aj knižnými jazykovými prvkami českého pôvodu. Originál sa zachoval na fare v Cíferi a v súčasnosti je uložený v archíve Arcibiskupského úradu v Trnave.
B, banner – text o priestore refektára v troch jazykoch 
C, banner – text o Kamaldulskej Biblii, ukážka textu Kamaldulskej Biblie

(4) – Kuchyňa (historický vývoj kláštora)
HISTÓRIA KLÁŠTORA

Éra kartuziánov (1320 – 1563), éra kamaldulov (1710 – 1782)

Textová časť ku kuchyni

BANNER

Kuchyňa
	K najdôležitejším častiam kláštora z hľadiska zabezpečenia každodenného života mníšskej komunity bola kuchyňa. Z praktických dôvodov sa nachádzala v susedstve refektára (jedálne). V strednej časti sa prezentuje  replika umývadla, ktorého originál je umiestnený v malej krížovej chodbe. Uvedený priestor sa v rámci stálej muzeálnej expozície venuje histórii kláštora.

Textová časť k histórii

HISTÓRIA KLÁŠTORA

Stručné dejiny pôsobenia kartuziánov v lechnickom kláštore (1320 – 1563)

Založenie kláštora inicioval v roku 1319 šľachtic Gallus z Veľkej Lomnice. Jeho rod sa v neskoršom období zaznamenával v podobe Berzeviczy. Prví kartuziánski mnísi sa usadili na území Lechnice v dvadsiatych rokoch 14. storočia. Úsilie mníchov počas 14. storočia bolo zamerané na výstavbu kamenného kláštora. V polovici 14. storočia základ kláštorného panstva tvorilo mestečko Spišská Stará Ves a dediny Lechnica, Havka a Reľov. Keďže kláštor stál na uhorsko-poľskej hranici, veľkú priazeň mu počas celého stredoveku prostredníctvom udeľovania či potvrdzovania donácii prejavovali uhorskí i poľskí panovníci. Viaceré majetky na Spiši, zvlášť na Zamagurí, získali kartuziáni darom či kúpou od príslušníkov rodiny Sváby (vetva rodu Görgey). V roku 1431 vyplienili kláštor husiti. Nepokojné obdobie pre kláštor pokračovalo aj v polovici 15. storočia, keď na Spiši pôsobili bratríci. Jeden z ich táborov sa nachádzal v Haligovských skalách. Kartuziáni kláštor na istý čas opustili. Situácia sa stabilizovala po potlačení bratríckeho hnutia. Od 60. rokov 15. storočia sa kartuziáni sústredili na obnovu kláštora, ktorá sa ukončila na začiatku 16. storočia. Nástup reformácie a rozhárané pomery v Uhorskom kráľovstve spôsobili v 16. storočí postupný zánik oboch kartuziánskych kláštorov na Spiši. V roku 1543 sa do lechnického kláštora presťahovali kartuziáni zo Skaly útočišťa v Slovenskom raji, odkiaľ priniesli aj knihy. O dvadsať rokov neskôr sa skončilo pôsobenie kartuziánov aj v lechnickom kláštore. 1. januára 1563 padlo rozhodnutie kráľa Ferdinanda I. o pripojení kláštora a jeho majetkov (11 sídiel) k Spišskému prepoštstvu. V tom roku v kláštore žilo ešte 6 kartuziánov, no v ďalšom už iba jeden páter a jeden fráter. Uvedeným aktom sa ukončilo približne 250 ročné pôsobenie kartuziánov na Spiši.                     

BANNER

Časová os

Pôsobenie kartuziánov v lechnickom kláštore – časová os 

1319 – šľachtic Gallus podaroval Lechnicu kartuziánom na Skale útočišťa na založenie druhej spišskej kartúzy
1320 – uhorský kráľ Karol Róbert potvrdil a rozšíril donáciu v prospech kartuziánov
1337 – palatín Viliam Drugeth podaroval lechnickým kartuziánom Spišskú Starú Ves
1342 – vizitátori Hugo a Ján vymedzili hranice majetku lechnických kartuziánov (potok Lipník, Spišská Magura, Veľká Franková a rieka Dunajec) 
1344 – záznam spomína v Lechnici z väčšej časti postavený, no nie dokončený kamenný kláštor na mieste Monusturhel (monasterium – kláštor, hely – miesto, t.j. kláštorisko)
1352 – kartuziáni zo Skaly útočišťa podarovali lechnickým kartuziánom dedinu Reľov
1431 – husiti vyplienili lechnický kláštor
1543 – do lechnického kláštora sa presťahovali kartuziáni zo Skaly útočišťa
1563 – uhorský kráľ Ferdinand I. rozhodol o pripojení kláštora a jeho majetkov (11 sídiel) k Spišskému prepoštstvu 

ILUSTRÁCIA – reprodukcia portrétu (obrazu) spišského prepošta a biskupa Jakuba (Spišské múzeum v Levoči)

Popisok

Reprodukcia portrétu spišského prepošta a biskupa Jakuba, ktorý v roku 1299 vystavil zakladaciu listinu kláštora na Skale útočišťa. Gymnaziálny kostol, Levoča.

PREZENTÁCIA FIGURÍNY V PRIESTORE (BEZ VITRÍNY) 

FIGURÍNA KARTUZIÁNSKEHO MNÍCHA – ORIGINÁLNY ODEV, STOLIČKA, STÔL, ORIGINÁLNY MNÍŠSKY HABIT (Ľubovnianske múzeum v Starej Ľubovni)
Haptická časť expozície (figurína určená najmä slabozrakým a slepým návštevníkom) 🔊🎧

Zvukový sprievodca (doplnkový text k odevu kartuziánskeho mnícha)
Odev kartuziánov pozostával z bieleho habitu prepásaného opaskom a škapuliara, teda dlhého pásu látky s otvorom pre hlavu. Vyhotovoval sa z nefarbenej prírodnej látky. Počas zimy sa kartuziánom umožňovalo nosiť baraní kožuch. Každý mních sa sám staral o čistotu svojho oblečenia.  

Popisky:

Figurína kartuziánskeho mnícha v originálnom odeve. Odev – dar kartuziánov z Pleterje v Slovinsku. Ľubovnianske múzeum v Starej Ľubovni

Biely habit prepásaný cingulom (opaskom)
Škapuliar (odev zložený z dvoch plátov s výstrihom na hlavu) s kapucňou, spojený s pásmi

VEĽKOPLOŠNÁ PREZENTÁCIA DVOCH PEČATÍ KARTUZIÁNOV

Alternatívne spôsoby prezentácie
BANNER
A, dvojrozmerne – banner  s veľkoplošným vyobrazením pečate (čierno-biela tlač kresby) – dve pečate

TROJROZMERNÉ DREVENÉ PEČATE
B, trojrozmerne – graficky upraviť podobu pečate do kriviek a vyhotoviť ju trojrozmerne frézovaním – dve pečate

Poznámka: alternatíva B – možné využitie ako ďalšia haptická časť expozície

BANNER 

Text k pečatiam
Pečate kartuziánov lechnického kláštora
Z obdobia stredoveku sa zachovali dve pečate kartuziánov lechnického kláštora. Kruhopis staršej z nich tvorí gotický nápis vo význame pečať kláštora Doliny sv. Antona (sigillum domus Vallis sancti Antonii). V pečatnom poli je vyobrazená stojaca postava sv. Antona pustovníka v pustovníckom odeve. Svätec je zobrazený ako starec s bradou a aureolou. V pravej ruke drží pustovnícku palicu, v ľavej horiacu pochodeň. Počas epidémie, údajne ruže (erysipel – prudký zápal kože), ktorá prepukla v Európe v 11. storočí, boli mnohé uzdravenia pripisované vzývaniu jeho mena. Táto choroba sa stala známou ako oheň sv. Antona, resp. svätý oheň (lat. Ignis sacer). Takéto vyobrazenie svätca patrí k vzácnym a ojedinelým, keďže sú oveľa častejšie znázorňované iné jeho atribúty, najmä zvon. Kruhopis mladšej pečate tvorí gotický nápis vo význame pečať kláštora Doliny sv. Antona pri Dunajci (sigillum domus Vallis sancti Antonii circa Donys). V pečatnom poli je vyobrazená kráčajúca postava sv. Antona pustovníka v pustovníckom odeve. Svätec je zobrazený ako starec s bradou a aureolou. V pravej ruke drží pustovnícku palicu, v ľavej pravdepodobne horiacu pochodeň.
Popisky:
Kresba staršej pečate kartuziánov lechnického kláštora na dokumente z roku 1362. Autor: Jozef Česla ml.
Kresba mladšej pečate kartuziánov lechnického kláštora na dokumente z roku 1399. Autor: Jozef Česla ml.

ILUSTRÁCIE
FOTOGRAFIE ORIGINÁLNYCH PEČATÍ (Archív gréckokatolíckeho biskupstva Prešov)
Popisky: 
Staršia pečať kartuziánov lechnického kláštora na dokumente z roku 1362. Archív gréckokatolíckeho arcibiskupstva Prešov
Mladšia pečať kartuziánov lechnického kláštora na dokumente z roku 1399. Archív gréckokatolíckeho arcibiskupstva Prešov

PREDSTAVENIE REŽIMU KARTUZIÁNSKEHO MNÍCHA.
▶INTERAKTÍVNY PRVOK: Interaktívna dotyková stena (rozpohybovanie obrázkov dotykom ruky, zvukové efekty cca 2mx3m)

Inscenované zobrazenie každodennosti členov oboch mníšskych rádov prostredníctvom ich režimu dňa:  každodenné činnosti, opakujúce sa pravidelne v rovnakom čase. Návštevník si na začiatku vyberie Kartuziánskeho alebo Kamaldulského mnícha a podľa príslušnosti k rádu sa po celej dĺžke steny sa zobrazia ilustrácie znázorňujúce jednotlivé činnosti a ich čas v rámci dňa. Treba zdôrazniť plynutie času cez presne stanovené činnosti a ich väzbu na konkrétne časové úseky, ktoré sa väčšinou odohrávali v úplnom mlčaní a tichu.  Základný rámec:
- na interaktívnej stene budú znázornené ilustrácie/animácie zobrazujúce jednotlivé činnosti 
- dotykom ruky sa ilustrácie/animácie rozpohybujú a spustia niekoľkosekundovú sekvenciu (hranú alebo animovanú), v rámci ktorej mních vykonáva danú činnosť v konkrétnom čase
- jednotlivé sekvencie sú ozvučené – sprevádzané príslušnými  zvukovými efektami
( Pre oba rády funguje na priblíženie denného režimu mnícha rovnaká interaktívna dotyková stena s možnosťou voľby konkrétneho rádu).
Pri voľbe jedného alebo druhého rádu sa text uvedený pre textový banner môže zobraziť aj takýmto spôsobom.  

Scény zo života nahrávať priamo v priestoroch Červeného kláštora a na Kláštorisku, výlučne v gotickom prostredí, prípadne vytvoriť animácie na podklade tohto prostredia. Doporučuje sa spracovanie denného režimu takým spôsobom, aby nebol potrebný slovný komentár. Stačila by kombinácia času s ukážkou konkrétnej činnosti mnícha v konkrétnom priestore (napr. modlenie v cele, modlenie v kostole, prepisovanie knihy, práca v záhradke, vychádzka mimo múry kláštora – k Dunajcu, spánok, stravovanie v cele, stravovanie v refektári, stravovanie v cele a pod.).      
Podklady k interaktívnej dotykovej stene 
Textová časť
BANNER
Život v kláštore v časoch kartuziánov (1320 – 1563)
	Kláštor obývali dve skupiny mníchov – pátri a frátri. Pátri dodržiavali prísne pravidlá rehole, obývali osamote, v mlčanlivosti mníške domčeky. Venovali sa modlitbe, rozjímaniu, prepisovaniu kníh, vzdelávaniu, práci v záhradke. V nedeľu im bolo umožnené opustiť kláštor na vychádzku. Stravovali sa skromne, trikrát v týždni mali pôst. Spoločne sa stretávali v kláštornej jedálni (refektár) iba počas nedieľ a sviatkov. Druhá skupina mníchov – frátri zabezpečovali hospodársky chod kláštora.       
Rozpis denného režimu kartuziánskeho mnícha (pátra)
23.45 – vstávanie, modlitba v cele
24.00 – presun z cely do kostola
00.01 – 02.30 – vigília (nočné modlitby v kostole, chválospevy)
02.30 – 03.00 – návrat z kostola do cely
03.00 – 06.45 – spánok 
06.45 – 08.15 – vstávanie, prima – ranná modlitba v cele; tercia – dopoludňajšia modlitba
08.15 – presun z cely do kostola
08.15 – 09.15 – účasť na spoločnej omši v kostole, určitú dobu strávi ležiaci tvárou k zemi 
09.15 – presun z kostola do cely 
09.15 – 11.15 – lectio divina – meditatívny spôsob duchovného čítania Svätého písma (duchovné cvičenie, modlitba a čítanie)
11.15 – 11.30 – sexta – modlitba okolo poludnia v cele
11.30 – 12.30 – obed v cele, prináša ho fráter a podáva v miske cez okienko, čítanie životopisov Otcov púšte
12.30 – 13.15 – odpočinok, prípadne práca v cele
13.15 – 13.30 – rozoznieva sa kostolný zvon, nóna – modlitba (cez deň) v cele
13.30 – 15.30 – štúdium, práca v záhradke, práca s drevom
15.30 – 15.45 – modlitba v cele
15.45 – presun z cely do kostola, pri vstupe do kostola zatiahne za lano zvonu
15.45 – 16.15 – nešpory – podvečerná pobožnosť
16.15 – presun z kostola do cely
16.15 – 16.45 – modlitba, čítanie, štúdium
16.45 – 17.15 – večera v cele, prináša ju fráter a podáva v miske cez okienko 
17.15 – 18.45 – duchovné cvičenia
18.45 – 19.30 – modlitba – Anjel Pána, kompletórium – modlitba pred spaním  
19.30 – 20.00 – príprava na spánok
20.00 – 23.45 – spánok  

SKLENÁ VITRÍNA – PREZENTÁCIA ANTIFONÁRA z roku 1612
(Ľubovnianske múzeum v Starej Ľubovni) 
🔊🎧

Zvukový sprievodca (doplnkový text k antifonáru)
Antifonár sa používal v liturgickom období od Adventu po Veľkú Noc (pars Hiemalis, t.j. časť zimná) pri nočnej liturgii. Pre expozíciu v Červenom kláštore ho darovali kartuziánski mnísi zo slovinskej Pleterije v roku 2003. Vo všeobecnosti je kartuziánsky spev v porovnaní s benediktínskym pomalejší, hlbšie zasadený, s menšou melodickou ozdobou jednej slabiky, duchovnejší. Spev nesprevádzajú varhany ani žiaden iný hudobný nástroj.

Umiestnenie:
Alternatíva A, refektár
                   B, kostol
Špeciálne upravená vitrína – možnosť prezentácie knihy buď v historickej expozícii, prípadne v priestoroch kostola 
BANNER
Textová časť
Antifonár (spevník) z roku 1612 
Antifóna (vo význame proti-zvuk) je verš či veta s vlastnou melódiou. Charakterizuje ju striedavý spev kňaza a zboru, prípadne dvoch zborov pri bohoslužbe. Antifonár je liturgickou knihou obsahujúcou rozličné spevy, nielen antifóny. Prezentovaný tlačený antifonár bol vydaný z iniciatívy a nákladom kartuziánov kláštora v Pavii (lat. Papia) v roku 1612, v meste ležiacom v talianskej Lombardii. 
Popisok:
Antifonár (spevník) z kartuziánskeho kláštora v talianskej Pavii z roku 1612. Dar kartuziánov z Pleterije v Slovinsku. Ľubovnianske múzeum v Starej Ľubovni
PREZENTÁCIA KARTUZIÁNSKEHO SPEVU PROSTREDNÍCTVOM HUDOBNÝCH UKÁŽOK – reprodukovanie hudby
Podľa umiestnenia antifonára – refektár alebo kostol – prezentovať kartuziánsky spev (primeraná hlasitosť, na spôsob hudobného „podmazu“).   

▶INTERAKTÍVNY PRVOK: DENTAFÓN

Kostolné kľačadlo & kostolná lavica s priestorom na vloženie odhalených lakťom a zabudovaným senzorom na spúšťanie vibrácií/zvuku. 
Dentafón sa nachádza v hlavnej expozičnej miestnosti, v blízkosti vystaveného antifonára. Zariadenie je v tvare kostolného kľačadla. Návštevník si na lavici kľakne a lakťami sa oprie o lavicu – senzor. Priloží si dlane na uši - lebečnú kosť. Špeciálne reproduktory spôsobujú  mechanické vibrácie a takto šíria zvukové vlny prostredníctvom kostí ruky. Znie mníšsky spev – spevavá modlitba. Zvuk počuje iba návštevník kľačiaci v kľakátku alebo opretý o lavicu, ostatní ľudia v priestore nebudú vôbec rušení. 

TECHNICKÉ ZARIADENIE NA HUDOBNÚ REPRODUKCIU
Konkrétne ukážky kartuziánskeho spevu prístupné na: 
https://www.youtube.com/watch?v=Hw31RD2PFqE
https://www.youtube.com/watch?v=OFlHl-vIYrc
https://www.youtube.com/watch?v=XsnV1WCumrw
https://www.youtube.com/watch?v=Us528tfk8N0&list=PL-5tHiHBiqRdmeW2ZIAkCEk7qoAFr6Hdy

PREZENTÁCIA KÓDEXOV Z KARTUZIÁNSKYCH KLÁŠTOROV NA SPIŠI  – INTERAKTÍVNA OBRAZOVKA
Prezentácia digitálnych fotografií kódexov na veľkoplošnej obrazovke. Pri výbere častí oboch kódexov sa zamerať na spôsob písania poznámok pri prvom a ukážky podôb iniciálok pri druhom. Zvlášť iniciálky môžu byť využiteľné pri interaktivite (napr. návštevník na interaktívnej obrazovke sám vytvára iniciálky a pod.). Doporučujem koordinovať prepojenie tejto aktivity s interaktivitou pri Kamaldulskej Biblii či herbári (viď príslušné návrhy UTAI – Transparentný  displej pri kamaldulskej Biblii; písanie Biblie, listovanie v herbári & interaktivita).  

BANNER
Textová časť
Kódexy spišských kartuziánov
K výrazným činnostiam kartuziánov patrilo v minulosti popri telesnej práci písanie či odpisovanie kníh. Súčasťou vybavenia mníšskych ciel bol pracovný stôl na zhotovovanie kníh. Kartuziáni sa zaoberali prepisovaním kníh, iluminovaním rukopisných kníh, ich viazaním do dosák. Príkladom pisárskeho a iluminátorského umenia spišských kartuziánov sú dva kódexy (staré rukopisné knihy) z druhej polovice 15. storočia. Prvý z nich obsahuje vlastnícky záznam z Lechnice. Takmer celý text tohto kódexu opoznámkoval jeden z lechnických mníchov. Heslovitým spôsobom, výberovo, zaznamenal obsah jednotlivých jeho častí. Druhý kódex sa obsahom radí ku graduálom (graduál = spevník kratších piesní, omšové spevy). Je výsledkom práce troch pisárov. Vynikajú v ňom iniciálky (začiatočné písmená). Jedny z nich sú čierno-červené perokresbové, druhé červené alebo zelené s bielym štvorlístkom. Perokresbové iniciálky obsahujú na niekoľkých miestach hlavy starcov, ako aj ľudové motívy. 
Popisky:
Reprodukcie stredovekého kódexu spišských kartuziánov z druhej polovice 15. storočia. Univerzitná knižnica v Budapešti (Codex Latinus 77, Egyetemi Könyvtár – Eötvös Loránd Tudományegyetem)
Reprodukcie stredovekého kódexu – graduálu spišských kartuziánov z druhej polovice 15. storočia. Národná knižnica Matice slovenskej v Martine 
▶INTERAKTÍVNY PRVOK: DOTYKOVÝ DISPLEJ – INTERAKTÍVNY PREPIS 
Cieľom je priblížiť jednu z hlavných činností stredovekých mníchov: prepisovanie najmä náboženských kníh. Návštevník sa na chvíľu stane mníchom – pisárom. Jeho úlohou bude prepísať krátky text, v ktorom vynikajú začiatočné písmená - iniciálky. Na dotykovej obrazovke návštevník prstom obťahuje text, píše na čas – krasopisne podľa predlohy – šablóny. Vytvára sa tak digitálny prepis starých rukopisov. 
Rukopisný prepis sa následne zobrazí prostredníctvom projekcie na plátne, stene v miestnosti a môže sa zobrazovať čiastočne aj na osobách v miestnosti a zotrváva tam kým nie je prepísaný niekým iným. 

BANNER
PREHĽAD HISTORICKÝCH NÁZVOV KARTUZIÁNSKEHO KLÁŠTORA V LECHNICI

Text
Historické názvy kartuziánskeho kláštora v Lechnici 
Názov Červený kláštor nebol za čias kartuziánov (14. – 16. storočie) známy. Kláštor sa primárne uvádzal pod menom svätca, ktorému bol zasvätený, teda sv. Antona pustovníka. Buď sa takýmto spôsobom priamo nazýval kláštor (domus, monasterium), prípadne údolie (vallis), v ktorom sa nachádzal. Počas 14. storočia sa pri uvádzaní názvu ešte zaznamenávalo pomenovanie rieky Dunajec, teda geografické upresnenie jeho polohy. Počas 15. a 16. storočia sa pri názve kláštora dostalo do popredia uvádzanie dediny, na území ktorej sa vyvinul, teda Lechnice.    

Tabuľka (Možnosť aj digitálneho riešenia originálnych názvov kláštora – napr. na podstavci 3d modelu kláštora)
Originálne podoby názvov kartuziánskeho kláštora v Lechnici zo 14. – 16. storočia 
Rok	Originálny záznam názvu kláštora	
1326	Vallis S. Antonii prope Donaycs	
1330	domus et conventus de Doneycz	
1337	Vallis S. Antonii juxta Dunaycz	
1349	conventus monasterii S. Antonii in Scepus juxta fluvium Dunavecz	
1352	Monasterium Vallis S. Antonii in Donaycz	
1362	Conventus domus Vallis sancti Anthonii circa Donays	
1381	Monasterium S. Antonii Confessoris, ... de iuxta fluvium Dunajecz	
1382	conventus monasterii Vallis sancti Anthonii in Donauicz	
1393	Vallis S. Antonii, alias Lechnicz	
1399	conuentus monasterii vallis sancti Anthonii in donis	
1404	Monasterium Lechnicz in Valle S. Antonii	
1424	Monasterium in Lechnicz de Valle S. Antonii in terra Scepusiensi	
1427	domus vallis sancti Anthonii prope Lyechnycz	
1445	Vallis s. Anthonii in Lechnicz	
1461	domus Vallis Sancti Anthonii in Vngaria	
1490	vallis sancti Anthonii in Lechnicz	
1493	klastor cartusov v Lechniczi	
1501	Vallis B. Antonii	
1504	domus Vallis Sancti Anthonii in Lechnitz	
1512	domus in Lechnitz	
1518	domus Valllis Sancti Anthonij in Lechnitz	
1528	Bartus (Cartus)	
1532	domus Vallis Sancti Anthonij prope Lechnitz	
1535	domus Lechnicensis	
1540	domus in Lechnicz	
1558	domus in Lechnitz	
1564	klasztor Lechnicza	

ILUSTRÁCIA – reprodukcia mapy z roku 1528
Popisok:
Reprodukcia časti najstaršej mapy Uhorska z roku 1528 so zaznačením kartúzy v Lechnici (Bartus). Maďarský národný archív, Budapešť 
PRIESTOROVÝ MODEL KARTUZIÁNSKEHO KLÁŠTORA 
(Primárne určený pre slepcov a slabozrakých, haptická časť expozície) 

Priestorový model kartuziánskeho kláštora (zámer obsiahnutý v projekte podporenom z programu Interreg) možno zhotoviť z dreva (lacnejšia verzia), prípadne kovu (drahšia verzia). Keďže model je určený slabozrakým, resp. slepcom, možno zvážiť vyhotovenie hmotovej rekonštrukcie kláštora podľa pôdorysu (P. Glos, 2020) s doplnkami a upresneniami autora scenára (viď predloha/príloha). Model by mal byť prezentovaný na drevenom podstavci vo výške, aby bol hmatovo dostupný nevidiacim a slabozrakým. Axonometria kláštora z roku 2003 (M. Slivka) by mala slúžiť len ako vzor postupu pri ideálnej hmotovej rekonštrukcii, keďže ju bude potrebné vytvoriť nanovo, resp. aktualizovať. Tvorcovia modelu by vychádzali z podkladov, ktoré sa spracujú pri tvorbe stavebného vývoja kláštora (viď 1. miestnosť).
Navrhuje sa vyhotovenie veľmi jednoduchého modelu z masívu na podstavci bez architektonických detailov, aby boli pre prijímateľov rozoznateľné jednotlivé objekty kláštora, pevne upevneného na ploche. Vysvetlivky k jednotlivým objektom, označeným číslicami, by mali byť uvedené v Braillovom písme. 🔊🎧
Zvukový sprievodca (doplnkový text k modelu kartuziánskeho kláštora)
Prezentovaný model kartuziánskeho kláštora predstavuje jeho dve základné časti – hornú a dolnú. Horný kláštor tvoril veľký dvor, okolo ktorého sa nachádzali mníšske domčeky so záhradkami. Veľkou krížovou chodbou boli domčeky prepojené s kostolom. Z malej krížovej chodby, ktorá bola vybudovaná okolo rajskej záhrady, mohli mnísi zasa prejsť do kapitulnej siene či refektára (jedálne). V tejto časti kláštora platila zásada prísnej uzavretosti. Na druhej strane jeho dolná, hospodárska časť slúžila na zabezpečenie potrieb každodenného života mníšskej komunity. Nachádzali sa v nej sýpky, stajne a remeselnícke dielne. 
▶Originálne názvy kláštora v jeho etapách by sa mali premietať/zobrazovať na podstavci 3D priestorového modelu kláštora určeného pre nevidiacich (zoznam viď vyššie). Po skončení mien by sa tu mohli objavovať mená majiteľov kláštora a roky ich vlastníctva (zoznam viď nižšie)
Popis jednotlivých častí kartuziánskeho kláštora v Lechnici
Popis jednotlivých častí kláštora kartuziánov
1, kostol
2, kapitulná sieň
3, sakristia
4, malá krížová chodba
5, rajský dvor
6, refektár
7, konvent (kuchyňa)
8, veľká krížová chodba
9, mníšske domčeky (14)
10, záhradky (14)
11, cintorín
12, studňa
13, mlyn
14, hospic – útulok pre pocestných
15, obvodová hradba 
16, vstup do druhého hospodárskeho nádvoria
17, hospodársky objekt (sýpky, stajne, dielne)
18, vstup do prvého hospodárskeho nádvoria
19, hospodársky objekt (sýpky, stajne)

SKLENÁ VITRÍNA – prezentácia zbierok z Východoslovenského múzea a Múzea Spiša

Výber gotických kachlíc z Kláštoriska (Múzeum Spiša v Spišskej Novej Vsi)
🔊🎧
Zvukový sprievodca (doplnkový text k zbierkovým predmetom z Košíc a Spišskej Novej Vsi) – doplní sa po získaní a výbere zbierok z oboch múzeí

DEJINY KLÁŠTORA MEDZI OBDOBÍM KARTUZIÁNOV A KAMALDULOV (1563 – 1704)

BANNER

Predstavenie dejín kláštora v rokoch 1563 – 1704 – stručný text, prehľadná tabuľka (Možnosť aj digitálneho riešenia vlastníkov kláštora)

Dejiny kláštora v rokoch 1563 – 1704 (medzi obdobím kartuziánov a kamaldulov)

Po odchode kartuziánov počas ďalších približne 140 rokov bol kláštor v rukách svetských či cirkevných vlastníkov. Pre nich mali význam najmä kláštorné majetky – sídla a majere, z ktorých im plynuli príjmy. Samotný kláštor sa využíval na hospodárske činnosti. Z majiteľov zakladanie ďalších sídiel na panstve inicioval Juraj Horváth, ktorý tento majetok získal v roku 1612 za 35 000 zlatých. Od potomkov Juraja Horvátha kláštor v roku 1625 získal Pavol Rákoczy. Najdlhšie zo svetských vlastníkov bol kláštor v rukách rodiny Rákoczy (1625 – 1699), ktorá ho stavebne rozšírila o objekty hospodárskeho a obytného charakteru, keďže jej istý čas slúžil ako rezidencia. Podľa záznamu z roku 1682 sa v ňom nachádzal mlyn s dvomi mlecími kameňmi, píla a pivovar. V úplnom závere 17. storočia sa kláštor prostredníctvom predaja zo strany Alžbety Rákoczy stal za 30 000 zlatých majetkom nitrianskeho biskupa Ladislava Mattiaszovszkého, ktorý ho v roku 1704 testamentárne odkázal kamaldulom. Stavovské povstanie Františka II. Rákoczyho oddialilo prevzatie kláštora kamaldulmi o niekoľko rokov (1710). Počas 17. storočia sa stále uvádzal pod názvom kláštor Lechnica (Claustrum Lechnicz).       

Majitelia kláštora v rokoch 1563 – 1704 
Majiteľ	Roky	
Spišské prepoštstvo (prepošt Gregor Bornemisza)	1563 – 1568 	
Gašpar Magóczy	1568 – 1577 	
Andrej Magóczy	1577 – 1588 	
Žigmund Rákoczy	1588 – 1604 	
František Magóczy	1604 – 1609 	
Štefan Thököly	1609 – 1612 	
Juraj Horváth Palocsay	1612 – 1625 	
Pavol Rákoczy	1625 – 1636 	
Anna Pethe (vdova P. Rákoczyho)	1636 – 1642 	
Ladislav Rákoczy (syn P. Rákoczyho)	1642 – 1665 	
Sofia Báthory (chránenkyňa Alžbety Rákoczy)	1665 – 1668 	
Alžbeta Rákoczy (manželka Juraja Erdödyho)	1668 – 1699 	
Ladislav Mattiaszovszky, nitriansky biskup 	1699 – 1705 	
František Berthóty (veliteľ Františka II. Rákoczyho) 	1705 – 1709 	
 
Majetky lechnického kláštora v roku 1568
Názvy sídiel	
Spišská Stará Ves (Antiqua villa)	
Lechnica (Lechnycza)	
Veľká Lesná (Rychwald)	
Veľká Franková (Frankowa)	
Lesnica (Lesnycza)	
Reľov (Relyova)	

Názvy majerov	
Havka (Hawka)	
Margita (Margaretha, majer pri Veľkej Lesnej)	
Majere (Zthary Mayor)	
Haligovce (Hanigowcze)	

DEJINY KLÁŠTORA V OBDOBÍ PÔSOBENIA KAMALDULOV (1710 – 1782)
BANNER
Stručné dejiny pôsobenia kamaldulov v lechnickom kláštore (1710 – 1782)

	V roku 1705 získali kláštor na základe testamentu nitrianskeho biskupa Ladislava Matiasszovszkého do svojho vlastníctva, no z dôvodu stavovského povstania Františka II. Rákoczyho ho mohli navštíviť po prvý krát v roku 1709. V roku 1710 vyjadrila súhlas s prevzatím kláštora Generálna kapitula spomínanej rehole. Celý proces obnovy kláštora v ďalšom období spomalil spor s kartuziánmi, ktorý sa vyriešil až v roku 1719. Dovtedy mnísi žili v provizórnych podmienkach (napr. spoločné bývanie), čo ale nezodpovedalo ich zásadám. Stabilizácia pomerov umožnila v roku 1724 ustanoviť kláštor ako riadny priorát (cirkevná inštitúcia spravovaná priorom), keďže dovtedy podliehal kamaldulskému kláštoru na Zobore pri Nitre. Kláštor nadobudol na význame v roku 1745, keď v ňom začalo pôsobiť tzv. professorium – teologické učilište pre mladých kamaldulských mníchov. Na čele tejto vzdelávacej inštitúcie stál direktor, od ktorého sa vyžadovala vzdelanosť v oblasti morálnej teológie. Uvedený počin vytvoril z kláštora dôležité vzdelávacie centrum v rámci kamaldulských kláštorov Uhorska. Keď sa v roku 1769 presunulo professorium do Majku (Komárňanská župa), stal sa lechnický kláštor ozdravovňou nemocných a útulkom starých mníchov (valetudinarium). Je pravdepodobné, že ustanovenie takéhoto zariadenia súviselo s dobrými podmienkami, ktorými sa v tomto čase kláštor vyznačoval. Už v roku 1754 kamalduli zriadili v ňom lekáreň, ktorá sa stala známou najmä zásluhou lekára a lekárnika frátra Cypriána. Svoje medicínske znalosti uplatňoval nielen vo vnútri kláštora, ale aj za jeho múrmi, čím kláštor nadobudol jedinečnú pozíciu v poskytovaní zdravotnej starostlivosti na Zamagurí. Rozhodnutím cisára Jozefa II. v roku 1782 došlo k zrušeniu kláštora. V tom čase ho obývalo 17 rehoľníkov. V 18. storočí, počas pôsobenia kamaldulov, sa kláštor uvádzal aj názvom červený (Rubrum Claustrum, Roth Closter) popri pomenovaní Svätá pustovňa svätého Antona opáta v údolí Lechnica (Sancti Eremi Sancti Antonii Abbatis de Valle Lechnich), resp. pustovňa Lechnica. Názov nadobudol kláštor podľa červenej krytiny striech, písomne doloženej v roku 1638.

BANNER

Pôsobenie kamaldulov v lechnickom kláštore – časová os

1705 – kamalduli obdržali testament nitrianskeho biskupa Ladislava Mattiaszovszkého, ktorý im odkázal lechnický kláštor
1709 – prví kamalduli  navštívili kláštor
1710 – na základe rozhodnutia Generálnej kapituly rehole sa prví kamaldulskí mnísi usadili v kláštore
1719 – spor o lechnický kláštor medzi kartuziánmi a kamaldulmi sa ukončil vzájomnou dohodou
1720 – uhorský kráľ Karol IV. potvrdil dohodu z roku 1719
1745 – v kláštore začalo pôsobiť professorium – teologické učilište pre mladých kamaldulských mníchov
1754 – kamalduli zriadili v kláštore lekáreň, ktorú preslávil fráter Cyprián
1769 – v kláštore bola zriadená ozdravovňa nemocných a útulok starých kamaldulských mníchov (valetudinarium)
1782 – zrušenie kláštora na základe rozhodnutia cisára Jozefa II. 

ILUSTRÁCIA – lekárenské nádoby z Červeného kláštora (čiernobiele fotografie)

Popisok: 

Lekárenské nádoby z Červeného kláštora na starých fotografiách. LIPTÁK, Johann: Das rote Kloster und Frater Cyprianus. Kežmarok 1937. 

ODEV KAMALDULSKÉHO MNÍCHA
PRESKLENÁ VITRÍNA
(Ľubovnianske múzeum v Starej Ľubovni)  
Prezentácia originálneho odevu kamaldulského mnícha 🔊🎧

Zvukový sprievodca (doplnkový text k odevu kamaldulského mnícha)
Odev kamaldulského mnícha pozostával z bieleho habitu a škapuliara s kapucňou, teda dlhého pásu látky s otvorom pre hlavu. Škapuliar bol prepásaný bielym opaskom – tzv. cingulom. Odev dopĺňal biely plášť. Ako výraz oddanosti Bohu si kamalduli holili hlavy. V súlade s tradíciou si nechávali narásť dlhé brady. 

Popisky:

Originálny odev kamaldulského mnícha. Dar kamaldulov z Bielan pri Krakove. Ľubovnianske múzeum v Starej Ľubovni

Biely habit s kapucňou
Škapuliar (odev zložený z dvoch plátov s výstrihom na hlavu) prepásaný cingulom (opaskom)
Dlhý plášť
Dreváky

PEČAŤ LECHNICKÉHO KLÁŠTORA Z 18. STOROČIA

Alternatívne spôsoby prezentácie
BANNER
A, dvojrozmerne – banner s veľkoplošným vyobrazením pečate (čierno-biela tlač kresby) 

TROJROZMERNÁ DREVENÁ PEČAŤ
B, trojrozmerne – graficky upraviť podobu pečate v počítači do kriviek a vyhotoviť ju trojrozmerne frézovaním 

Poznámka: alternatíva B – možné využitie ako ďalšia haptická časť expozície

Popisok:
Kresba pečate kamaldulov lechnického kláštora z 18. storočia. Slovenská akadémia vied, Bratislava
BANNER
Text k pečati
Pečať kamaldulov lechnického kláštora z 18. storočia
Kruhopis pečate lechnických kamaldulov z 18. storočia obsahuje text: SIGILLVM EREMI LECHNICZIENSIS (Pečať lechnickej pustovne). Pečatnému poľu dominuje vyobrazenie zakladateľskej osobnosti rehole – sv. Romualda a postavy kamaldulských mníchov.   
ILUSTRÁCIE – dokument z roku 1731 s pečaťou
Popisky: 
Reprodukcia zmluvy (slovacikum) medzi priorom kamaldulov Felixom a Jakubom Hutníkom z roku 1731. Maďarský národný archív, Budapešť
Pečať kamaldulov lechnického kláštora na dokumente z roku 1731. Maďarský národný archív, Budapešť
Prepis zmluvy z roku 1731
Anno 1731 od 1. januara počina se contract majiera Jakuba Hutnika
1.	Powinen platit hotowich penezy Rhin[skych] zlatich f:24 na rok pritom 100 wajecz na kuchnu oddat.
2.	Od sesti kraw dojnich powinen maslo dawat, jako druhe majerki panske; za twaroch f: 1 y 15 ma wsseczku slamu zdesetiny, kteru panstwu lem w zerne dawa.
3.	Ma polanu Leniwe menowanu, z kterej ma užitek pre statek pansky, jak najlepssy može.
4.	Statku wsseczkeho ma, krawy dojne, y tri teličky.
D. Felix Prior.       

PREDSTAVENIE REŽIMU KAMALDULSKÉHO MNÍCHA – Interaktívna dotyková stena (rozpohybovanie obrázkov dotykom ruky, zvukové efekty)
Predstavenie denného režimu kamaldulského mnícha (interaktívna dotyková stena) – doporučujem scény zo života nahrávať priamo v priestoroch Červeného kláštora.
Scény zo života nahrávať priamo v priestoroch Červeného kláštora, v gotickom a barokovom prostredí, prípadne vytvoriť animácie na podklade tohto prostredia. Využiť autentické priestory jediného zachovaného kamaldulského domčeka v Červenom kláštore. Doporučuje sa spracovanie denného režimu takým spôsobom, aby nebol potrebný slovný komentár. Stačila by kombinácia času s ukážkou konkrétnej činnosti mnícha v konkrétnom priestore (napr. modlenie v oratóriu, modlenie v kostole, práca v laboratóriu, práca v záhradke, spánok, stravovanie v cele, stravovanie v refektári a pod.).      
▶INTERAKTÍVNY PRVOK: Interaktívna dotyková stena (rozpohybovanie obrázkov dotykom ruky, zvukové efekty cca 2mx3m)
Detto ako v prípade Kartuziánskych mníchov)
BANNER
Podklady k interaktívnej dotykovej stene 
Textová časť
Život v kláštore v časoch kamaldulov (1710 – 1782)
	Každodenný život v kláštore záležal na statuse jednotlivých osôb. Prísne podmienky dodržiavali iba pátri, ktorí obývali mníšske domčeky v uzavretej časti kláštora. Náplňou ich života bola modlitba, kontemplácia, vzdelávanie, duševná a fyzická práca. Dodržiavali zásadu mlčanlivosti. Dvakrát do týždňa mali možnosť sa medzi sebou rozprávať v záhrade. Druhá časť mníchov – frátri zabezpečovali každodenné potreby života v kláštore. V hospodárskej časti pracovalo v 18. storočí služobníctvo, pochádzajúce z domáceho prostredia. V rokoch 1767 a 1770 jeden z mníchov zastával pozíciu katechéta slovenského svetského služobníctva/spoločenstva (Catechista familiae Saecularis Slavonicae), resp. slovenského katechéta (cathechista Slavorum).
Rozpis denného režimu kamaldulského mnícha (pátra)

03.30 – zvonenie na vstávanie
03.45 – čítanie v kostole
04.30 – modlitba Lectio Divina (čítanie z Písma) v cele  
05.30 – Svätá omša
07.30 – raňajky
07.45 – 11.30 – manuálna práca
11.45 – Anjel Pána (modlitba)
12.05 – obed 
12.30 – 14.30 – odpočinok
14.30 – modlitba
14.45 – 16.00 – práca
16.00 – modlitba ruženca
16.45 – večera 
17.30 – modlitba Lectio Divina (čítanie z Písma) 
18.30 – vešpery (večerná bohoslužba), litánie (modlitba zložená z prosieb), Anjel Pána (modlitba), čítanie v kapitulnej sieni, kompletórium (posledná modlitba dňa)
19.30 – odpočinok
21.00 – večierka  

PREZENTÁCIA HERBÁRA FRÁTRA CYPRIÁNA
– DIGITÁLNA OBRAZOVKA 
	
Textová časť

Herbár frátra Cypriána

	Najznámejšou osobnosťou lechnického kláštora z čias pôsobenia kamaldulov bol fráter Cyprián. Pôvodne sa volal Franz Ignatz Jäschke a narodil sa 28. júla 1724 v Sliezsku, v obci Polkovice (nemecky Polkwitz). V lechnickom kláštore pôsobil v rokoch 1756 – 1775, kde ako fráter zastával rozličné funkcie. Vynikal nielen učenosťou, ale aj zručnosťou. S jeho osobou sa spája legenda, podľa ktorej vyhotovil lietací stroj. Najväčšmi sa preslávil v pozícii lekára a lekárnika. Svoje botanické, floristické a bylinkárske vedomosti zúročil pri vyhotovení herbára, ktorý bol zostavený okolo roku 1766. Spomínané dielo obsahuje 97 strán s rastlinkami. Celkovo sa Cypriánovi podarilo zozbierať 283 exemplárov z 260 druhov. Pri každej rastlinke zaznamenal jej názov spravidla grécky, latinsky, nemecky a poľsky. Miestami uviedol aj miesto výskytu a nálezu rastlinky, jej vlastnosti a praktický návod na použitie v lekárstve, alchýmii či mágii. Originál herbára sa zachoval v Prírodovednom múzeu v Bratislave.              

Spôsob prezentácie herbára uskutočniť formou jeho digitálneho nafotenia s možnosťou listovania v herbári a interaktivity na digitálnej obrazovke (UTAI). Ako možnosť sa ukazuje vytvorenie animácie – legendy o lietajúcom mníchovi Cypriánovi, ktorú by mohli návštevníci vzhliadnuť na digitálnej obrazovke. Animácia môže využiť konkrétne prírodné prostredie – Tri koruny, Tatry, Morské oko, skala Mních pri Morskom oku. 

Podklad k legende o lietajúcom mníchovi Cypriánovi 🔊🎧

Cyprián zhotovil lietací stroj. Vzlietol na ňom z Troch Korún nad Tatry, kde ho zasiahol blesk. Cyprián dopadol na breh Morského oka a premenil sa na skalu, ktorá sa dodnes volá Mních. 

▶INTERAKTÍVNY PRVOK: DIGITÁLNY CYPRIÁNOV HERBÁR

Digitálny herbár v sebe spája 2 druhy interaktivity. 
A.	Mobiliáru so „zásuvkami“ – držiakmi dvojskiel/plastov so sušeným rastlinami a obrazovkami na pozadí. Na výber bude 20 druhov bylín. Návštevník vytiahne konkrétnu „zásuvku“, a príslušná bylinka bude zodpovedať jednej zo strán Cypriánovho herbára. Simultánne s vytiahnutím zásuvky sa na obrazovke zobrazia doplňujúce informácie v digitálnej forme – aplikácií.
Aplikácia prebieha na pozadí na LCD obrazoviek. Zobrazujú sa informácie: mapa výskytu konkrétnej rastliny, silueta človeka s vyznačenými časťami tela, ktoré daná bylinka pomáha liečiť, ale aj termín zberu, a pod. Okrem podrobných informáciách o liečivých účinkoch by sa návštevníci mali dozvedieť, kde sa konkrétna rastlina v rámci kláštornej záhrady pestuje/nachádza (označenie v rámci plánu bylinkových hriadok), na výrobu akých produktov sa využíva (napr. mydlá, tinktúry a pod.). 
B.	Mobiliáru s otvormi pre čuchový zážitok z byliniek.
Liečivé rastliny v sušenej forme alebo v podobe tinktúry budú umiestnené v mobiliári či už v zásuvkách alebo v nádobách, tak aby ich bolo možné ovoňať. Návštevník je vyzývaný na určenie druhu bylinky. Mobiliár je potrebné koncipovať tak aby sa tinktúry na čuchový zážitok aktualizovať podľa toho, čo sa pestuje v rámci kláštornej záhrady.

Zvukový sprievodca (doplnkový text k Cypriánovi ako lietajúcom mníchovi)

Je zaujímavé, že spojenie osobnosti Cypriána s lietaním sa zachovalo už z roku 1807, teda iba niekoľko desaťročí po zrušení kláštora. Kežmarský kazateľ vtedy zaznamenal: Skôr ako Zem počula o vzducholodiach, jeden fráter menom Cyprianus, ktorý musel mať veľa prírodných, historických a fyzikálnych vedomostí a v skutočnosti bol lekárom mníchov, tento sa pokúšal vzlietnuť za pomoci pripevnených krídel. Nakoniec šťastlivo doletel až na vrchol Troch korún.  A z 19. storočia sa zachoval aj ďalší záznam, tentoraz z pera Ing. Reissiga: Tento mních pracoval celé roky vo svojom laboratóriu, ktoré sa nachádzalo v kláštore, na oboch krídlach, až kým ich nemohol pevne pripevniť na svoje ramená. Každé hlavné krídlo malo predĺženú časť, ktorá sa dávala do pohybu pomocou hodinovej konštrukcie z oboch hlavných krídel. Pokus sa uskutočnil počas jedného večera a pri svite mesiaca. Mních vzlietol z vysokého obvodového kláštorného múru, vznášal sa vždy vyššie a vyššie do vzduchu, až kým nedosiahol vrchol  Troch korún. Odtiaľ sa vrátil peši. Keď ľud videl ľudskú postavu vznášajúcu sa  vo vzduchu , mysleli si, že videli zázrak. Vznikla dokonca púť ku kláštoru, na čo boli Cypriánove pokusy zakázané a jeho krídla zničené.    

Popisok:

Fotografie herbára frátra Cypriána. Prírodovedné múzeum Slovenského národného múzea, Bratislava

PREZENTÁCIA UKÁŽOK Z HERBÁRA FRÁTRA CYPRIÁNA

DREVENÝ PULT

(pre slabozrakých a slepcov – haptická časť expozície)

Vyhotovenie (výberovo) ukážok z herbára pre slabozrakých a slepcov (v rámci projektu INTERREG) – spôsob vyhotovenia (výber materiálu – drevo či iný materiál) dohodnúť s Úniou slabozrakých a nevidiacich.

PREZENTÁCIA LATINSKO-SLOVENSKÉHO SLOVNÍKA Z PERA ROMUALDA HADBAVNÉHO Z POLOVICE 18. STOROČIA – DIGITÁLNA OBRAZOVKA 
BANNER
Textová časť
Latinsko-slovenský slovník z polovice 18. storočia
Prekladu Biblie do slovenského jazyka v Červenom kláštore predchádzalo vyhotovenie Latinsko-slovenského slovníka, ktorý sa radí medzi vzácne diela slovenského písomníctva 18. storočia. Rukopis tohto diela evidovala kláštorná knižnica v roku 1752. V knižnej podobe bol vydaný v roku 1763. Obsahuje 937 strán slovníka a 5 strán gramatických pravidiel. Vyhotovenie tohto monumentálneho diela sa pripisuje pátrovi Romualdovi Hadbavnému (1714 – 1780), rodákovi zo spišských Machaloviec (dnes časť Jánoviec). Machalovce sa radili ku tzv. kopijníckym obciam, v ktorých žila najmä šľachta, väčšinovo sa hlásiaca k Slovákom. Teologické štúdium absolvoval v kamaldulskom kláštore v Nitre a v roku 1740 ho vysvätili za kňaza. Od štyridsiatych rokov 18. storočia pôsobil v Červenom kláštore, kde patril k významným členom mníšskej komunity. Zastával viaceré funkcie, vrátane archivára, knihovníka či hospodárskeho správcu. Spolupracoval so známym vydavateľom prameňov k dejinám Spiša – Karolom Wagnerom. Zomrel v Červenom kláštore 30. augusta 1780.   
Ukážky zápisu výrazov v Latinsko-slovenskom slovníku z polovice 18. storočia
Slavicus & Slavonicus, Illyricus	Slowensky	
Slavonia sive Illyria vel Illyris, vel Illyrum, vel Illyricum, vel Pannonia 	Slowenská zem, Slowenská Krajina, Slowenské Kralowstwi	
Croatia	Chorwátská zem	
Bohemia	Czeská zem	
Bohemus	Czech	
Slavus	Slowák	
Scepusium	Spiss (Spiš)	
Ruthenia	Ruská zem, Rusnácká zem	
Germani	Němci, Německej zemi lidé	
Teutonis/Teutones	Němec/Němci	
Allemani	Němci	
Polonia	Polská krajina	
Polonis	Polka	
Polonus	Polák	
Hungaria/Ungaria	Uherská krajina, zem; (synonymum) Hunnia	
Hunnus/Hungarus	Uher, Hunni, Lid Europejsky, Scytitsky, w zemi Pánnónskéj	
Sanctuarium	Swátnica, swaté misto, wnitrná komora skryta w kterej jedno druhé držá	
Sanctus	Swaty, Bohabójny, čisty, mocny, wiri-hodny	
Ecclesia	Kostel, Cyrkew, zhromážděni sw., schádska sw.	
Monasterium	Klásster (klášter)	
Monachus	Mnich	
Claustrum	Zawreni aneb zawrené misto, záwora, zámek, klásster 	
Dormitorium	Dúm – komora – swetnica na ležani – na spáni  	

Ukážky zo slovníka – text netreba prekladať, latinská časť je zrozumiteľná aj cudzojazyčným návštevníkom. 
▶INTERAKTÍVNY PRVOK: TRANSPARENTNÝ DOTYKOVÝ DISPLEJ = SLOVENSKO – LATINSKÝ SLOVNÍK

Pomocou animácie na transparentnom displeji ožije fyzický exponát – faksimile rukopisu slovníka umiestnený vo vitríne. Animácia s hlavnými  informáciami (môže tu byť vložený text na banner), ale aj doplnkovými informáciami, ktoré priblížia okolnosti jej vzniku, predstavia jej autora a iné zaujímavosti.
- v boxe je umiestnený exponát - faksimile 
- technológia s efektom založenom na princípe zobrazovania digitálneho obsahu na transparentnom displeji umiestnenom pred exponátom. Možnosť zobrazenia doplňujúcich informácií, animácií a videa (príbehu) o Biblii.
Časť transparentnej obrazovky by mala sprostredkovať kvíz: možnosť pre návštevníka dotykom priraďovať slovenským slovám zo slovníka ich preklad v latinčine či naopak (ukážky zápisu výrazov Latinsko-slovenskom slovníku z polovice 18. storočia)

PREHĽAD HISTORICKÝCH NÁZVOV KAMALDULSKÉHO KLÁŠTORA V LECHNICI
BANNER
Prehľad historických názvov kláštora za čias kamaldulov. (Možnosť aj digitálneho riešenia prezentácie názvov)
Text
Historické názvy kamaldulského kláštora v Lechnici
Počas pôsobenia kamaldulov v kláštore sa pri jeho pomenovaní dostali do popredia tri pojmy. Prvým bol výraz eremus vo význame pustovňa, samota, druhým patrón kláštora – sv. Anton pustovník a tretím pomenovanie údolia, v ktorom sa kláštor nachádzal – Lechnica, teda spolu Svätá pustovňa svätého Antona opáta v údolí Lechnica (Sancti Eremi sancti Antonii Abbatis de Valle Lechnicz). Alternatívne sa používalo aj pomenovanie Pustovňa Červeného kláštora v údolí Lechnica (Eremus Rubri claustri in Valle Lechnicz), lechnická pustovňa (Lechnicz eremus), spišská pustovňa (Eremus Scepusiensis) alebo Červený kláštor (Roth Closter). Pomenovanie Rothkloster sa nachádza na najstaršej mape Spiša od Pavla Kraya z roku 1715, vydanej v roku 1723.
ILUSTRÁCIA
K uvedenému textu prezentovať VÝREZ MAPY SPIŠA Z ROKU 1715/1723 (podklad – Spišský archív v Levoči) 
SKLENÁ VITRÍNA Džbán so znakom kamaldulského rádu, bielej farby
REKAPITULÁCIA – KUCHYŇA (4)
A, BANNER – text o kuchyni a dejinách lechnických kartuziánov
B, BANNER – časová os – pôsobenie kartuziánov
C, ILUSTRÁCIA – portrét prepošta Jakuba
D, FIGURÍNA kartuziánskeho mnícha, stôl, stolička, originálny odev kartuziánskeho mnícha
E, DVE VEĽKOPLOŠNÉ KARTUZIÁNSKE PEČATE – čiernobiela tlač (BANNER) alebo drevené trojrozmerné vyhotovenia
F, BANNER – text o pečatiach kláštora 
G, ILUSTRÁCIE – fotografie originálnych pečatí lechnických kartuziánov
H, INTERAKTÍVNA DOTYKOVÁ STENA – predstavenie režimu kartuziánskeho mnícha       
CH, BANNER – každodenný život v kartuziánskom kláštore
I, SKLENÁ VITRÍNA – antifonár z roku 1612
J, BANNER – textová časť – antifonár 
K, TECHNICKÉ ZARIADENIE PRE REPRODUKOVANIE HUDBY – kartuziánsky spev 
L, INTERAKTÍVNA OBRAZOVKA – prezentácia dvoch kartuziánskych kódexov
M, BANNER – texty o kartuziánskych kódexoch
N, BANNER – text o historických názvoch kartuziánskeho kláštora; tabuľka s originálnymi názvami kartuziánskeho kláštora
O, ILUSTRÁCIA – reprodukcia časti mapy z roku 1528
Ô, PRIESTOROVÝ DREVENÝ MODEL (MAKETA) KARTUZIÁNSKEHO KLÁŠTORA na drevenom podstavci 
Ô1, SKLENÁ VITRÍNA so zbierkami z Múzea Spiša (kachlice z Kláštoriska) a Východoslovenského múzea (v riešení)
P, BANNER – text o dejinách kláštora v rokoch 1563 – 1704; tabuľka – majitelia kláštora v rokoch 1563 – 1704; tabuľka – majetky lechnického kláštora v roku 1568
Q, BANNER – text – dejiny kamaldulského kláštora 
R, BANNER – časová os – kamalduli v lechnickom kláštore 
S, ILUSTRÁCIE – lekárenské nádoby na starých fotografiách
Š, PRESKLENÁ VITRÍNA – ODEV KAMALDULSKÉHO MNÍCHA
T, VEĽKOPLOŠNÁ KAMALDULSKÁ PEČAŤ – čiernobiela tlač (BANNER) alebo drevené trojrozmerné vyhotovenie (frézovaním)
Ť, MAĽBA - Neznámy Kamaldulský mních, 
U, BANNER – text k pečati, prepis zmluvy z roku 1731
Ú, ILUSTRÁCIE – reprodukcia listiny (slovacikum) z roku 1731, fotografia pečate z roku 1731
V, Interaktívna dotyková stena – predstavenie režimu kamaldulského mnícha – spoločne na jednom technickom zariadení (viď písmeno H)
W, BANNER – text o živote v kamaldulskom kláštore, denný režim
X, DIGITÁLNA OBRAZOVKA – prezentácia herbára frátra Cypriána, prezentácia Latinsko-slovenského slovníka pátra Romualda Hadbavného
Y, BANNER – textová časť – herbár, fráter Cyprián, slovník, páter Romuald Hadbavný, ukážka zo slovníka   
Ý, DREVENÝ PULT – ukážky herbára pre slepých a slabozrakých
Z, BANNER – text o názvoch kamaldulského kláštora
Ž, ILUSTRÁCIA – výrez mapy z roku 1715/1723 
Ž1, SKLENÁ VITRÍNA – džbán

(5) – Kostol sv. Antona Pustovníka
KOSTOL SV. ANTONA PUSTOVNÍKA
BANNER
Text o kostole
Kostol sv. Antona pustovníka
Architektúra
Kostol ako najvýznamnejší objekt kláštora sa budoval od roku 1360 do konca 14. storočia. Má halový pozdĺžny tvar (35 m x 6,8 m). Zaklenuli ho siedmimi poľami gotickej krížovej rebrovej klenby a ukončili polygonálnou svätyňou orientovanou na východ. Pôvodne nemal vežu. Tá bola vybudovaná až za čias kamaldulov (1750). V časoch kartuziánov bol kostol predelený priechodovou stavebnou priečkou, nazývanou lettner. V prednej časti sa schádzali pátri, ktorí používali dva vstupy z malej a veľkej krížovej chodby. V zadnej časti sa schádzali frátri, ktorí do kostola prichádzali z konventu (kuchyne). Svetské osoby vstupovali do kostola západným vstupom a zdržiavať sa mohli iba pod chórom. Z kostola pátri prechádzali do kapitulnej siene (vľavo od oltára). V priestoroch nad kapitulnou sieňou sa nachádzal archív, nad sakristiou (vpravo od oltára) knižnica. Do oboch miestností vedie točité schodište. Loď kostola presvetľuje päť okien z juhu. V jednom z nich sa zachovali fragmenty vitráže (farebné sklíčka) zo začiatku 16. storočia. V časoch kamaldulov nadobudla klenba kostola štukovú dekoráciu, ktorú realizovali talianski umelci. Tieto práce sa ukončili v roku 1746. Nedávne konzervátorské práce odkryli tri konsekračné kríže ešte z čias kartuziánov.    
LETNER – náznak delenia kostola za čias kartuziánov (prostredníctvom drevenej odnímateľnej steny, prípadne inej odľahčenej konštrukcie, prípadne veľkoplošnej fotografie (viď ilustrácia nižšie)
ILUSTRÁCIA – veľkoplošná fotografia interiéru kostola na Kláštorisku, kde sa letner čiastočne zachoval 

BANNER
Konkrétne časti mobiliára kostola a ďalšie prezentované zbierky sú uvedené v nasledujúcom texte. 🔊🎧
Mobiliár
V kostole stálo v stredoveku 5 oltárov – hlavný a štyri bočné, z ktorých dva v časti pre pátrov, dva v časti pre pátrov. Dodnes túto skutočnosť dokumentujú štyri kamenné podstavce. Zničené boli prívržencami reformácie. Z čias kartuziánov sa zachoval neskorogotický krucifix zo začiatku 16. storočia. Zariadenie kostola pochádza najmä z obdobia kamaldulov, z 18. storočia. Dominuje mu hlavný oltár, na vyhotovení ktorého spolupracovali rezbár Dionýz Reissmayer a maliar Ján Reich. V jeho strede je umiestnená plastika sv. Antona pustovníka. Po stranách sa nachádzajú plastiky svätých uhorských kráľov – Štefana (vľavo) a Ladislava (vpravo), v hornej časti oltára plastika Panny Márie. 
Zvukový sprievodca (doplnkový text k mobiliáru kostola)
Priestoru pred oltárom dominujú plastiky sv. Benedikta (vpravo) a sv. Romualda (vľavo). Kamalduli vychádzali z regule (pravidiel) sv. Benedikta a zakladateľom ich rehole bol sv. Romuald. Vyrezávané antependium obsahuje tri výjavy – prijímanie mnícha do rehole (vľavo), legenda o sne sv. Romulada, v ktorom uvidel svojich rehoľníkov kráčajúcich po rebríku do neba (v strede) a mních ležiaci na lôžku smrti (vpravo). Na chórových laviciach, ktoré sa predtým nachádzali za hlavným oltárom, sú vyobrazené scény zo života kamaldulov. Vyhotovil ich Ján Reich a najpozoruhodnejšie je vyobrazenie Spišskej kapituly so Spišským hradom. Na južnej stene sa nachádza obraz blahoslaveného Bogumila (1135 – 1204), arcibiskupa z Gniezdna (Poľsko), ktorý zomrel ako pustovník. V zadnej časti kostola je umiestený originál kamennej sochy Najsvätejšej Trojice, ktorá bola pôvodne umiestnená pri ceste, ako aj pôvodné drevené dvere zo západného vstupu do kostola. Zjednodušene sa dá konštatovať, že strohá gotická architektúra z čias kartuziánov nadobudla za čias kamaldulov bohatú barokovú výzdobu a mobiliár.   
BANNER
Text o ďalších priestoroch kostola (doteraz pre návštevníkov neprístupných) 🔊🎧
Zvukový sprievodca (doplnkový text o ďalších priestoroch kostola) 
Kapitulná sieň a archív
Medzi tri priestory kláštora, v ktorých sa stretávali mnísi, patril kostol, kapitulná sieň a refektár (jedáleň). Naľavo od hlavného oltára sa nachádza kapitulná sieň. Konali sa v nej zhromaždenia pri slávnostných príležitostiach – voľbe nového priora (predstaveného kláštora) či prijímaní novicov. Zároveň sa v ňom prerokúvali bežné záležitosti života mníšskej komunity. Nad kapitulnou sieňou sa nachádza miestnosť, ktorá slúžila na uchovávanie dôležitých dokumentov (archív). Za čias kamalduldov sa pre účely archívu využívali priestory pristavanej veže. 
Sakristia a knižnica
Napravo od hlavného oltára sa nachádza sakristia, z ktorej vedie točité schodište do knižnice. Za čias kartuziánov sa v kláštore zväčša reprodukovali diela náboženského charakteru. Knihy sa nielen prepisovali či iluminovali, ale aj viazali do dosák. Knižnica sa zachovala aj po odchode kartuziánov a ešte v roku 1638 bola plná kníh, z ktorých mnohé pochádzali zo Skaly útočišťa. Kamalduli uchovávali knihy v troch maľovaných skriniach. Vstup do knižnice chránili železné dvere, ktoré mali zabrániť dôsledkom prípadných požiarov. Umiestnenie archívu a knižnice na poschodí nebolo vecou náhody, pretože týmto spôsobom boli knihy a archívne písomnosti chránene pred vlhkosťou.    
Drevená replika krucifixu (určená pre slepcov a slabozrakých)
Vyhotovenie repliky korpusu Ježiša Krista na kríži a jej umiestnenie v blízkosti originálu (dostupnosť pre návštevníkov)
Popis k replike krucifixu aj v Braillovom písme.
BANNER
Text o kríži
Neskorogotický krucifix
Neskorogotický drevený krucifix je jedinou pamiatkou po zariadení kostola z čias kartuziánov. Uvedený pojem, ktorý vyjadruje umelecké stvárnenie ukrižovaného Ježiša Krista, pochádza z latinčiny a má význam zavesený na kríži (Cruci fixus). Skladá sa z kríža a korpusu Ježišovho tela. Vyhotovený bol na začiatku 16. storočia. Umelecky precízna rezbárska práca predstavuje utrpenie Ježiša, ktoré rezbár vyjadril tvárou plnou bolesti, ako aj napätím svalov jeho rúk, nôh a hrudníka.    
▶INTERAKTÍVNY PRVOK: JUKEBOX 
V kostole bude atmosféra doplnená hudbou – antifónami. Antifónu si návštevník môže vypočuť pomocou vhodenia mince do „jukeboxu“. Vhodením mince sa v kostole ozve antifóna, ktorú si zvolí návštevník z možných skladieb. Forma mobiliáru by mala byť vhodne zvolená pre daný priestor.  

REKAPITULÁCIA – Kostol (5)
A, Banner – text – architektúra kostola
B, Letner – náznak rozdelenia kostola (viacero alternatív), vrátane prezentácie veľkoplošnej fotografie interiéru kostola na Kláštorisku s letnerom
C, Banner – text – mobiliár kostola 
D, Banner – text – kapitulná sieň, archív, sakristia, knižnica
E, Drevená replika krucifixu – rezbárska práca
F, Banner – text o kríži

(6) – Chodba (kartuziánska a kamaldulská rehoľa) 
Text o malej krížovej chodbe kláštora
KARTUZIÁNSKA REHOĽA
BANNER
Malá krížová chodba (ambit)
Malá krížová chodba patrila k najdôležitejším stavebným častiam kláštorov. Budovala sa okolo pravouhlého rajského dvora a komunikačne prepájala najvýznamnejšie objekty kláštora (kostol, refektár). V Červenom kláštore existovala iba v časoch kartuziánov (14. – 16. storočie). V obnovenom kláštore v časoch kamaldulov (18. storočie) stála iba jej dodnes zachovaná časť. Pátri kamalduli ju využívali pri prechode do kostola a refektára. Dnešný múr oddeľujúci niekdajšiu malú krížovú chodbu od veľkého dvora je novostavbou. 
V chodbe sú prezentované dve vzácne zbierky z obdobia pôsobenia kamaldulov – originál umývadla z kláštornej kuchyne a kamenná plastika Panny Márie.  
Popisky:  
Originál umývadla z kuchyne z čias kamaldulov (18. storočie) LAVABO 
Kamenná plastika Panny Márie, pôvodne umiestnená na veži (zvonici) z polovice 18. storočia        
V pôvodnej podobe, keď bolo možné chodiť dookola, existovala chodba iba v časoch kartuziánov (14. – 16. storočie), nie kamaldulov (18. storočie). Kamalduli opravili iba dodnes existujúcu časť malej krížovej chodby medzi stredným vchodom do kostola a refektárom. Niekdajšia malá krížová chodba bola s veľkým nádvorím prepojená a umožňovala pátrom kamaldulom vstupovať do chodby vedúcej k refektáru i do kostola stredným vstupom. Dnešný múr oddeľujúci niekdajšiu malú krížovú chodbu od veľkého dvora je novostavbou. 
Pri prezentovaní malej krížovej chodby je žiaduce návštevníkom zdôrazniť, že v časoch kartuziánov malá krížová chodba komunikačne prepájala kostol, kuchyňu, refektár a budovu konventu. Uprostred nej sa nachádzal rajský dvor.  
Priestor chodby by bolo možné využiť na predstavenie oboch reholí – kartuziánov i kamaldulov v širšom historickom (najmä stredoeurópskom) kontexte, ako aj historické vyobrazenia Červeného kláštora (historické pohľadnice, kresby a pod.)
BANNER
Text
Rehoľa kartuziánov
Pôvod názvu
Názov rehole kartuziánov pochádza od pomenovania horského masívu La Chartreuse vo francúzskych Alpách, západne od Grenoblu. V tomto priestore dal Bruno v roku 1084 vystavať prvú pustovňu, ktorá sa stala základom budúceho kláštora – Veľkej kartúzy (Grande-Chartreuse). Nachádzala sa v nadmorskej výške 1 220 m. Latinským výrazom Cartusia sa pomenúvajú kartuziánske kláštory, ako aj rehoľa kartuziánov.       
Zakladateľ rehole
Zakladateľom rehole kartuziánov bol Bruno Hartenfaust (1033 – 1101) z Kolína nad Rýnom. Štúdiá absolvoval v Remeši, Paríži a Tours. Následne pôsobil vo viacerých katedrálnych školách. Patril k prívržencom cirkevnej reformy a rozhodol sa pre kláštorný život. So šiestimi spoločníkmi v roku 1084 vytvoril pustovňu v Alpách, kde uplatňovali prísne pustovnícke zásady života. V roku 1090 na žiadosť svojho žiaka, pápeža Urbana II., odišiel do Ríma. V posledných rokoch svojho života obýval kartúzu v talianskej La Torre. Spoločne s priorom z La Chartreuse (Veľká kartúza) Lanwinom položili základy ustanovení, ktorými sa rehoľa riadila. O niekoľko rokov neskôr ich usporiadal do ucelenej podoby (Consuetudines Cartusiae – „zvyklosti kartúzy“) prior Guigo. V roku 1514 pápež Lev X. zapísal Bruna medzi svätcov. 
Stručné dejiny rehole 🔊🎧
Rehoľa kartuziánov sa konštituovala v roku 1086 z iniciatívy Bruna Hartenfausta. Kľúčové postavenie v organizácii rehole nadobudol jej prvý kláštor v Chartreuse (Francúzsko), ktorého počiatky siahajú do roku 1084. Najväčší rozkvet zaznamenala rehoľa v 12. storočí, na čom mal veľký podiel opát Guigo. V roku 1140 sa v Chartreuse uskutočnila prvá generálna kapitula, ktorá sa tu od roku 1163 konala každoročne. Najvyššie postavenie v rámci rehole mal prior v Grande-Chartreuse (Veľká kartúza). Ďalší rozkvet zažila rehoľa počas 14. storočia, teda v období, keď vznikli spišské kartúzy na Lapis refugii a v Lechnici. 
Zvukový sprievodca (doplnkový text k dejinám kartuziánov)
Počas stredoveku sa zakladali po Európe desiatky kartúz, z ktorých najznámejšími sa stali kartúza v talianskej Pavii a pri meste Dijon vo francúzskej Burgundii. V 16. storočí ich v Európe existovalo približne 200. Počas novoveku ale mnohé zanikli, čo sa týkalo aj oboch spišských kartúz. Prvé výraznejšie obdobie zániku kartuziánskych kláštorov v strednej Európe sa udialo počas 16. storočia, po nástupe reformácie, druhé v roku 1782, počas reforiem cisára Jozefa II. Kartuziánska rehoľa existuje viac ako 900 rokov a v súčasnosti vo svete pôsobí približne dvadsať kláštorov, najmä vo Francúzsku, Taliansku a Španielsku. Najbližšie k Slovensku sa nachádza kartúza v slovinskom Pleterje.     
Heslo a erb rehole
Heslo rehole znie: Stat crux dum volvitur orbis, teda Kríž stojí, kým svet sa mení. Vyjadruje stálosť hodnôt kresťanskej viery (Kríža) v meniacom sa svete.  

ILUSTRÁCIA
Grafické spracovanie erbu – Jozef Česla ml.
Možnosti prezentácie:
A, veľkoplošná čiernobiela tlač (BANNER)
B, vyhotovenie trojrozmerného dreveného erbu rehole kartuziánov (frézovanie na základe grafickej predlohy po počítačovej úprave s krivkami)
Poznámka: možnosť B umožní prezentáciu erbu aj pre slepcov a slabozrakých
ILUSTRÁCIA – VEĽKOPLOŠNÁ MAPA 
Mapa rozšírenia rehole v stredoveku v strednej Európe (dnešné územia Česka, Rakúska, Slovinska, Maďarska, Slovenska, Poľska). 
Možnosť prezentácie:
Veľkoplošná mapa s obrysmi (hranicami) krajín strednej Európy so zaznačením kartúz a obdobia ich existencie (podľa tabuľky nižšie). Mapu je potrebné graficky vytvoriť.

Legenda k mape
Kartúzy na území strednej Európy s počiatkami v stredoveku
Slovensko
Červený Kláštor 		(1320 – 1563) 
Letanovce 		(1299 – 1543)  

Rakúsko
Aggsbach 		(1380 – 1782)
Gaming 			(1330 – 1782)
Mauerbach 		(1313 – 1782)

Česko
Brno 			(1370 – 1782)
Dolany 			(1389 – 1437)
Litomyšl 		(1378 – 1390)
Olomouc 		(1437 – 1782)
Poděbrady 		(1360 – 1369)
Praha 			(1342 – 1419)

Maďarsko
Ercsi 			(1238 – 1253) 
Lövöld 			(1347 – 1552)
Felsőtárkány 		(1330 – 1543)

Poľsko
Grabow 			(1360 – 1538)
Gdańsk 			(1380 – 1826)
Legnica 			(1423–1548)
Świdwin 		(1477 – 1539)

Slovinsko
Bistra 			(1255 – 1782)
Jurklošter 		(1169 – 1189; 1209 – 1591)
Pleterje			(1403 – 1593; obnovená 1889 – do súčasnosti)
Žiče 			(1155 – 1165; 1782)

ILUSTRÁCIE – 2 ilustrácie zo štatútov z roku 1510
Reprodukcie autentických vyobrazení z dejín kartuziánov zo štatútov z roku 1510.
Popisky:
Vznik rehole kartuziánov (ORIGO ORDINIS CARTVSIENSIS). Statuta ordinis cartusiensis a domino Guigone priore Cartusie edita. Basilee 1510. Štátna vedecká knižnica v Košiciach 
Podrobnejší text k deviatim častiam ilustrácie o vzniku kartuziánskej rehole, resp. založení Veľkej kartúzy: 
1.	Pôvod kartuziánov (citát). Som obvinený spravodlivým súdom Boha. Súd Boha ma súdil (zvážil?). Spravodlivý súd Boha ma odsúdil. Hľa, odídem utekajúc a zostanem v samote (54. žalm). Biskup vidí padnúť sedem hviezd pred jeho nohy. Bruno a jeho spoločníci padnú k nohám biskupa, prosiac, aby im dal miesto. Biskup vedený hviezdami kráča pred nimi a dá im miesto. Na mieste určenom pre nich stavajú. Kartúzu postavili, pustovníci sa obzerajú v celách. 
2.	„Rodostrom“ sv. Bruna. Statuta ordinis cartusiensis a domino Guigone priore Cartusie edita. Basilee 1510. Štátna vedecká knižnica v Košiciach
Podrobnejší text k rodostromu: 
„Rodostrom“ predstavuje najvýraznejšie osobnosti kartuziánskej rehole, medzi ktorými nechýba jej zakladateľ sv. Bruno, pôvodca „kartuziánskych zvyklostí“ páter Guigo či najučenejší mních v Anglicku svojej doby, prvý svätec z radov kartuziánov – sv. Hugo z Lincolnu. „Rodostrom“ zároveň vyobrazuje patrónov rehole – Pannu Máriu a sv. Jána Krstiteľa.     
Statuta ordinis cartusiensis... z roku 1510, Štátna vedecká knižnica Košice, 2 ilustrácie – veľkoplošná prezentácia  

BANNER
Text
Štatúty kartuziánskej rehole z roku 1510
Pravidlá rehole kartuziánov vychádzali z pôvodných benediktínskych pravidiel, teda najstaršej rehole západného kresťanského sveta, ktorú v 6. storočí založil pustovník sv. Benedikt. Pre kartuziánsku rehoľu ich ustanovil jej zakladateľ sv. Bruno s priorom z Veľkej kartúzy Lanwinom. Spísal ich ale až piaty prior vo Veľkej kartúze Guigo v roku 1128 s názvom Consuatudines Cartusiae („zvyklosti kartúzy“). Tie sa stali základom pre každé kartuziánske štatúty. Prezentované štatúty vyšli knižne v roku 1510 v Bazileji pod názvom Statuta ordinis Cartusiensis a domino Guigone priore Cartusie edita (Štatúty kartuziánskej rehole od pána Guigona, priora kartúzy vyhotovené).        
Regula (pravidlá) rehole bola spísaná v duchu pôvodných benediktínskych pravidiel 1122 – 27 piatym priorom Guiguom du Chastel (*1083/84, †1137; knižne vydaná 1510 v Bazileji pod názvom Statuta ordinis Cartusiensis a domino Guigone priore Cartusie edita).
Triptych obsahuje najstaršie zachované vyobrazenia kartúz na Kláštorisku a v Červenom kláštore, ako aj vyobrazenia ďalších európskych kartúz. Ide o unikátne dielo, ktorého kvalitná reprodukcia by výrazne obohatila prezentáciu stredovekých dejín kartuziánov v rámci novej expozície v Červenom kláštore, a to v celoeurópskom kontexte.
ILUSTRÁCIA – veľkoplošná prezentácia kartuziánskeho triptychu 
BANNER
Text
Kartuziánsky triptych z rokov 1512 – 1513 
V zbierkach Nemeckého národného múzea v Norimberku sa zachoval Kartuziánsky triptych z rokov 1512 – 1513. Pôvodne sa nachádzal v kartúze vo Freiburgu. Obsahuje vyobrazenia 192 kartuziánskych kláštorov, ktoré sú prezentované vo forme rodokmeňa podľa jednotlivých provincií rehole. Pri vyobrazení Lechnického kláštora je uvedený názov: Vallis Sancti Anthonii in Ungaria in Lechnitz (Údolie sv. Antona v Uhorsku, v Lechnici) a pri kláštore na Skale útočišťa: Lapidis refugii in Ungaria (Skala útočišťa v Uhorsku). Obe kartúzy boli od roku 1355 súčasťou Hornonemeckej provincie (Provincia Alemaniae Superioris). Po zavretí triptychu sa na jeho vonkajšej strane nachádzajú vyobrazenia dvoch svätcov – sv. Bruna a sv. Huga. Sv. Bruno bol zakladateľom rehole kartuziánov, sv. Hugo z Lincolnu jednou z najvýraznejších osobností rehole, prvý kartuzián vyhlásený za svätého (1220). 
ILUSTRÁCIE (cca 15 – 20) – prezentácia reprodukcií európskych kartúz na stenách chodby (cca 15 – 20 vyobrazení) 
Prezentácia vyobrazení európskych kartúz so zbierok múzea – kláštora v Klosterneuburgu – formou reprodukcií na pevných tabuliach formátu cca 50 – 60 cm, rozmiestnených na stenách chodby. 
KAMALDULSKÁ REHOĽA
Texty
BANNER
Pôvod názvu
Názov rehole bol odvodený od pomenovania vrchu pri talianskej Florencii, na ktorom bol založený ich prvý kláštor. Tento priestor bol pôvodne majetkom grófa Maldoliho a nazýval sa Campo di Maldoli  (Maldolov pozemok). 
Zakladateľ rehole
Zakladateľom rehole kamaldulov bol sv. Romuald (952 – 1027), ktorý pochádzal z aristokratickej rodiny z Ravenny. Žil v benediktínskych kláštoroch či pustovniach na viacerých miestach. V roku 1012 prišiel do Toskánska. Občan mesta Arezza, ktorý sa volal Maldoli, ponúkol Romualdovi svoj pozemok k založeniu pustovníckej osady. Tejto udalosti predchádzal sen Romualda, v ktorom sa mu zdalo, že na tomto pozemku vidí do nebies siahajúci rebrík, po ktorom vystupovali bielo odetí mnísi, čo pokladal za pokyn od Boha k založeniu pustovne. Podľa inej interpretácie mal tento sen Maldoli. Posledné roky svojho života trávil Romuald na rozličných miestach, v pustovniach. V roku 1595 ho pápež Klement VIII. prehlásil za svätého.  
Stručné dejiny rehole 🔊🎧
Počiatky rehole kamaldulov sa datujú založením kláštora v Camaldoli v roku 1012 z iniciatívy sv. Romualda. Iné pramene uvádzajú rok 1027. Dôležitým medzníkom v dejinách rehole bolo vypracovanie prvých konštitúcií rádu (Eremiticae Regulae – eremitské pravidlá), ktoré zostavil Rudolf – štvrtý prior v Camaldoli. Rehoľu schválil pápež Alexander II. v roku 1072. Z Talianska sa rozšírila do ďalších častí Európy. Najväčší rozvoj zaznamenala v 11. – 14. storočí. 
Zvukový sprievodca (doplnkový text k dejinám kamaldulov)
Od polovice 14. storočia prežívali viaceré kláštory krízu, keďže sa začalo uplatňovať pravidlo menovania opátov, ktorí nepochádzali z kláštorných komunít. V prvej polovici 16. storočia zaznamenal rád rozkol. Novú kongregáciu založil v roku 1523 Pavol Giustiniani. Opustil Camaldoli, založil Tovaryšstvo sv. Romualda a postavil pustovňu na hore Monte Corona pri Perugii. V roku 1525 nové spoločenstvo nadobudlo samostatnosť. Pustovňa na Monte Corona sa stala centrom novej kongregácie, ktorá nadobudla oficiálne pomenovanie: Kongregácia pustovníkov kamaldulov z Monte Corona. Červený kláštor obývali v 18. storočí mnísi z tejto kongregácie. Príchod kamaldulov do oblasti strednej Európy sa viaže s obdobím 17. a 18. storočia. Zánik takmer všetkých z nich nastal v roku 1782, resp. v prvej polovici 19. storočia. Celkovo sa počas stáročí vyčlenilo päť kamaldulských kongregácií. V súčasnosti vo svete pôsobia dve kongregácie – Kamaldulská kongregácia rehole sv. Benedikta (Congregatio Camaldulensis Ordinis Sancti Benedicti) a Kongregácia pustovníkov kamaldulov z Monte Corona (Congregatio Eremitarum Camaldulensium Montis Coronae) a kamaldulskí mnísi obývajú približne dve desiatky kláštorov. Najbližšie k Červenému kláštoru sa nachádza kamaldulský kláštor v Bielanoch pri Krakove.  
Heslo a erb rehole – Ora et labora (Modli sa a pracuj)
Heslo a erb rehole
Heslo rehole znie: Ora et labora (Modli sa a pracuj). Je to pôvodné heslo najstaršej rehole – benediktínov, z ktorej sa odvodila príbuzná rehoľa kamaldulov. Erb kamaldulov tvoria dva holuby, symbolizujúce pustovníkov a mníchov, ktoré pijú z jedného kalicha,. Kongregácia Monte Corona, ktorá pôsobila v Červenom kláštore, používa vlastný erb. Dominuje mu kríž s korunou, umiestnený na najvyššom bode trojvršia. Symbolizuje hlavnú pustovňu – Badia de Monte Corona pri Perugii. V Červenom kláštore sa tento symbol zachoval na viacerých miestach.    
ILUSTRÁCIA – prezentácia kamaldulského erbu a pečate z 18 stor. 
Alternatívy:
A, veľkoplošná čiernobiela tlač dvoch erbov (BANNER)
B, drevené trojrozmerné erby (frézovaním)
Výtvarné spracovanie erbov – Jozef Česla ml. 

ILUSTRÁCIA – VEĽKOPLOŠNÁ MAPA – kamaldulské kláštory v strednej Európe  
Mapa rozšírenia rehole v strednej Európe (Rakúsko, Maďarsko, Slovensko, Poľsko), podklad – obrysy hraníc Rakúska, Maďarska, Slovenska a Poľska, vyznačenie kamaldulských lokalít 
Legenda k mape

Kamaldulské kláštory v strednej Európe s počiatkami v 17. storočí

Slovensko
Zobor (Nitra)		(1691 – 1782)
Červený Kláštor 		(1710 – 1782)

Maďarsko
Majk 			(1733 – 1782) 

Poľsko
Bielany pri Krakove 	(1604 – dodnes)
Bieniszew 		(1663 – 1819, 1937 – dodnes)
Rytwiany 		(1624 – 1820)
Bielany pri Varšave 	(1643 – 1904)
Wigry 			(1667 – 1805)
Kameduły 		(koniec 17. storočia – 1849) 

Rakúsko 
Kahlenberg pri Viedni 	(1627 – 1782) 
Landsee 		(1701 – 1782)

Poznámka
Autentické vyobrazenia zo života kamaldulských mníchov obsahujú chórové lavice v kostole.  
ILUSTRÁCIE – historické vyobrazenia Červeného kláštora (cca 10 – 15)
Veľkoplošná prezentácia reprodukcií historických vyobrazení Červeného kláštora (cca 10 – 15), formát 50 – 60 cm
Zdroje
LIPTÁK, Johann: Das Rote Kloster und Frater Cyprianus, Kežmarok 1937; FORTEPAN Budapešť; Biblioteka Jagiellońska, LAPIS REFUGII V SLOVENSKOM RAJI SCHROTT, ERASMUS, okolo roku 1800 (Východoslovenské múzeum v Košiciach), Spišský archív V Levoči etc.

ILUSTRÁCIA – MAPA – stredoveké kláštory na Slovensku
Prehľadnú mapu vlastní Pamiatkový úrad SR, ktorá bola vydaná v roku 2008 ako súčasť katalógu k výstave Stredoveké kláštory a ich osudy na Slovensku, s. 1. 
Dostupné:
http://kultura.benedyktyni.com/wp-content/uploads/2018/01/Klastory_katalog_ang.pdf

▶INTERAKTÍVNY PRVOK: MAPA S LED PODSVIETENÍM

Veľkoplošná mapa Strednej Európy zobrazujúca Kartuziánske a Kamaldulské kláštory na území dnešného Rakúska, Maďarska, Slovenska a Poľska.  Drevená tabuľa s led svietidlami. Návštevník si vyberie zo jeden z dvoch rádov a led žiarovky ich farebne odlišujú. 

BANNER
Text
Stredoveké kláštory na území dnešného Slovenska (1010 – 1526)
Na území dnešného Slovenska existovalo v období stredoveku viac ako 100 kláštorov. Najstarší z nich – benediktínsky kláštor sv. Hypolita na Zobore pri Nitre – sa spája s rokom 1010 a jeho založenie sa pripisuje uhorskému kráľovi Štefanovi I. Kláštory sa výrazným spôsobom počas stáročí podieľali na šírení a upevňovaní kresťanstva, vzdelanosti a kultúry. Významne ovplyvňovali charakter sakrálnej architektúry vo svojom okolí. Dodnes zachované stredoveké kláštory či ich knižný fond dokumentujú vyspelosť staviteľstva, literárneho, výtvarného a hudobného umenia obdobia stredoveku na dnešnom území Slovenska. Najviac stredovekých kláštorov bolo sústredených na území a v okolí Bratislavy, Trnavy, Nitry, Prešova, Košíc a na Spiši.    

REKAPITULÁCIA – CHODBA (6)
A, BANNER – text o ambite  
B, BANNER – text – kartuziánska rehoľa
C, ILUSTRÁCIA – erb kartuziánov – čierno-biela tlač (BANNER) alebo drevený trojrozmerný (frézovanie)
D, ILUSTRÁCIA – MAPA – stredoveké kartúzy v strednej Európe
E, ILUSTRÁCIE – dve zo štatútov z roku 1510 o založení Veľkej kartúzy a osobnostiach rehole
F, BANNER – štatúty kartuziánskej rehole
G, ILUSTRÁCIA – Kartuziánsky triptych z rokov 1512 – 1513 
H, BANNER – Kartuziánsky triptych z rokov 1512 – 1513
CH, ILUSTRÁCIE – cca 10 – 15 – reprodukcie vyobrazení kartúz 
I, BANNER – text – kamaldulská rehoľa
J, dva erby kamaldulov – čierno-biela tlač (BANNER) alebo drevené trojrozmerné
K, ILUSTRÁCIA – MAPA – kamaldulské kláštory v strednej Európe
L, ILUSTRÁCIE – historické vyobrazenia Červeného kláštora (cca 10 – 15)
M,  ILUSTRÁCIA – MAPA – stredoveké kláštory na Slovensku
N, BANNER – text - stredoveké kláštory na Slovensku